ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6394/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2017 р.Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого судді: ЛЕОНТЮК Л.К.,

за участю секретаря : АВДЄЄНКО А.А.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд

В С Т А Н О В И В:.

У серпні 2017 року позивач звернувлась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 15 лютого 2013 року сторони уклали шлюб, що зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стануДніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 147.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, а подальше сумісне життя і збереження сім"ї вважає неможливим, а тому просить розірвати шлюб.

В судове засідання позивач не з"явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, жодних заяв про відмову від позову до суду не надходило.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

В судове засідання з"явився відповідач ОСОБА_3, який позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2013 року що зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стануДніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 147.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, а подальше сумісне життя і збереження сім"ї вважає неможливим, а тому просить розірвати шлюб.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство.

Судом встановлено, що спору про поділ майна на даний час не існує.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174,197,208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України та на підставі ст. 110,112 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Шлюб зареєстрований 15 лютого 2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 147., між

ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 - розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК