Справа № 463/4236/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1236/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ПАТ «Ідея Банк» - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернувся із зазначеним позовом посилаючись на те, що 16 лютого 20111 року між Банком і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №910.75503, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 63368,2 гривень на купівлю транспортного засобу ВАЗ 211010, 2010 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) VІN Y6L211010BL220826, реєстраційний №ВВ6858ВТ (надалі транспортний засіб/предмет застави).

Строк користування кредитними коштами за Кредитним договором до 16 лютого 2016 року.

Частину грошових коштів було перераховано на купівлю вище зазначеного автомобіля, решта-перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов'язаних із купівлею авто.

Відповідач ОСОБА_3 не виконує умови кредитного договору, допустив заборгованість, яка станом на 14 серпня 2015 року становить 35894,11 гривень.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 15 березня 2011 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу №910.75503, за яким Заставодавець передав Заставодержателю транспортний засіб, автомобіль ВАЗ 211010, 2010 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) VІN Y6L211010BL220826, реєстраційний №ВВ6858ВТ (надалі транспортний засіб/предмет застави).

Також 11 лютого 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки згідно якого остання зобов'язувалася солідарно відповідати перед кредитором за виконання Боржником всіх зобов'язань в сумі 50 гривень.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 грошових зобов'язань за договором кредиту від 16 лютого 20111 року, уникнення контактів з позивачем є стійкі побоювання щодо неповернення кредиту та незаконного відчуження автомобіля, що знаходиться в заставі.

З урахуванням зазначених обставин, позивач на підставі ст.ст. 6, 526, 530, 543, 549, 551, 610-612, 625, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.20 ЗУ «Про заставу» ст.ст.11,14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», просив:

Вилучити у ОСОБА_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, який є предметом застави, а саме: автомобіль ВАЗ 211010,2010 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) VІN Y6L211010BL220826, реєстраційний №ВВ6858ВТ та передати ПАТ «Ідея Банк», адреса реєстрації: м. Львів, вул. Валова, буд 11.

В рахунок погашення кредитних зобов'язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором №910.75503, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3, яка складається з:

основного боргу 11 744,28 грн.;

просточений борг - 16060,53 грн.;

прострочені проценти 6999,24 гривень;

строкові проценти 556,26 гривень;

пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань (з 14 серпня 2014 року по 14 червня 2015 року) в сум і 178,97 грн.;

дебіторська заборгованість 354,83 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ 211010,2010 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) VІN Y6L211010BL220826, реєстраційний №ВВ6858ВТ, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/ особу власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо).

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 гривень.

Вирішити питання судових витрат (а.с.1-5).

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ "Ідея Банк".

В апеляційній скарзі посилається на те, що адреса ОСОБА_3 зазначена як місце його реєстрації (АДРЕСА_2) не є місцем фактичного проживання або перебування особи, тому висновок суду щодо місця проживання останнього на непідконтрольній українській владі території, як підстава неможливості виконувати кредитні зобов'язання, не може служити обґрунтуванням у відмові позовних вимог Банку.

Апелянт зазначає, що останній платіж ОСОБА_3 здійснив 24 липня 2014 року (тобто коли було запроваджено надзвичайний режим), хоча згідно графіку щомісячних платежів такий платіж мав бути здійснений 16 липня 2014 року, що спростовує висновок суду, що до липня 2014 року відповідач -1 в повному обсязі виконував покладені на нього за кредитним договором зобов'язання по сплаті кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до параграфу 4 Кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом дії Договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів (щомісячний платіж) на рахунок №5503.980 в терміни та в сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є Додатком №1 до Договору.

У справі відсутні докази, які б доводили, що ОСОБА_3 починаючи з липня 2014 року, тобто до 24 липня 2014 року не виконує обов'язку щодо погашення заборгованості за Кредитним договором на рахунок №5503.980 в терміни та в сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів внаслідок випадків непереборної сили. Позивач не припиняв прийму коштів за вказаний рахунок ОСОБА_3 у погашенні заборгованості за кредитним договором.

Відсутні також обставини непереборної сили (форс-мажор) по даним зобов'язанням.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Ідея Банк» - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно установлено судом першої інстанції, 16 лютого 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №910.75503, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 63368,2 гривень на купівлю транспортного засобу ВАЗ 211010, 2010 року.

За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору, а станом на дату укладення Договору становила 18,9 %

Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтет них платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору.

Згідно з Графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 16 число кожного місяця (а.с.37-38).

Відповідно до п.4 параграфу 6 кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої Тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

У відповідності до п1 параграфу 8 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема, у разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж на 30 днів.

Як убачається із змісту Кредитного договору, його положеннями встановлено, що всі повідомлення за даним Договором (а відтак - і вимоги про дострокове повернення кредиту, повідомлення про розірвання тощо, які передбачені п.1 параграфу 8) повинні бути складені у письмовій формі і такі здійснюються банком шляхом направлення листів за адресою Позичальника, вказаною в Договорі, або на іншу адресу вказану Позичальником.

Позивачем не представлено суду доказів про надіслання вимог, повідомлень претензій чи попереджень відповідачу з приводу неналежного виконання умов Кредитного договору у 2014 році.

Також, у першій половині 2014 року банком в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку кредитним договором №910.75503 від 16 лютого 2011 року, однак доказів повідомлення відповідача ОСОБА_3 про підвищення відсоткової ставки матеріали справи не містять.

Параграфом 9 (п.п.1,2,3) кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати щомісячних платежів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати, пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за договором.

У разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) у розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) у розмірі 0,65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 15 березня 2011 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу №910.75503, за яким Заставодавець передав Заставодержателю транспортний засіб, автомобіль ВАЗ 211010, 2010 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) VІN Y6L211010BL220826, реєстраційний №ВВ6858ВТ (надалі транспортний засіб/предмет застави).

Також 11 лютого 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки згідно якого остання зобов'язувалася солідарно відповідати перед кредитором за виконання Боржником всіх зобов'язань в сумі 50 гривень.

В судовому засіданні встановлено, що до липня 2014 року ОСОБА_3 виконував покладені на нього за кредитним договором зобов'язання, а останній платіж був внесений позичальником 24 липня 2014 року.

Постановою Правління Національного банку України №435 від 22 липня 2014 року затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

Постановою Правління Національного банку України №466 від 06 серпня 2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», у зв'язку із запровадженням з 24 липня 2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, було призупинено банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Небанківським установам та національним оператором поштового зв'язку, які не є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міждержавних платіжних систем та/або їх учасникам, було призупинено операції з прийняття/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.

Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-2879цс16 від 13 березня 2017 року, відповідно до статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Отже, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Із наявного розрахунку заборгованості убачається, що відповідачу ОСОБА_3 всупереч вимогами статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» нарахована пеня в сумі 178,97 гривень за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором за період з 14 серпня 2014 року по 15 серпня 2015 року.

Відтак, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у зв'язку з припиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населеному пункті де був зареєстрований відповідач ОСОБА_3 (АДРЕСА_3), і які не контролюються українською владою, останній не міг виконати свій обов'язок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором, а тому він не вважається таким, що допустив порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Такий висновок суду узгоджується з нормами статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод), яка гарантує права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовим питанням статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практик пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначення цього положення".

У справі Bellet v. France Cуд зазначив, що стаття 6 параграф 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржувати дії, які становлять втручання у її права.

У справі що переглядається, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору №910.75503 від 16 лютого 2011 року, Банк мав звернутися до суду за останнім відомим місцем реєстрації боржника (Свердловський районний суд Луганської області), однак дане місто входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, і розгляд справи у даному населеному пункті, тимчасово є неможливим.

У той же час, Банк, 11 лютого 2015 року, уклав договір поруки з ОСОБА_4 (адреса реєстрації: м. Львів, вул. Тр. Глинянський 143/1), за якою остання поручилася перед Кредитором за виконання ОСОБА_3 всіх зобов'язань в сумі 50 гривень і пред'явив позов за місцем реєстрації поручителя.

В суд першої та апеляційної інстанції ОСОБА_3 не з'явився, останній повідомлявся про час та місце розгляду справи відповідно до п.9-10 ст.74 ЦПК України через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр».

Поручитель ОСОБА_4 до суду першої та апеляційної інстанції також не з'являлась, про обставини укладення договору поруки між нею та Банком за кредитним договором №910.75503 від 16 лютого 2011 року не повідомила.

ОСОБА_4 є поручителем інших боржників - Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" за кредитними договорами, зокрема: ОСОБА_5 (АДРЕСА_4), за кредитним договором №910.14440 від 17 квітня 2012 року на суму 334 415, договір поруки від 11 лютого 2015 року укладено на 50 гривень.

З огляду на зазначені обставини та принципи права на справедливий судовий розгляд, закріплений у ст.6 Європейської конвенції з прав людини відсутні підстави для задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави за недоведеністю вимог та порушення прав відповідача на справедливий суд.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_6