Справа № 182/2245/16-ц
Провадження № 2/0182/1072/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.12.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О.В.

секретаря Власенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2016 року позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом посилаючись на наступні обставини.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві особистої власності- подружжю ОСОБА_4І та ОСОБА_5 по ? частині кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комітетом комунальної власності м. Нікополя від 30 листопада 1993 року.

Квартира складається з: коридору 1 площею 6, 3 кв.м., шафи 2- площею 1,1 кв.м., житлової кімнати 3- площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 4 площею 17, 1 кв.м., житлової кімнати 5 площею 17, 1 кв.м., кухні 6 площею 5, 7 кв.м., ванної 7 площею 2,0 кв.м., вбиральні 8 площею 1,0 кв.м. Загальна площа квартири 60, 5 кв.м., житлова 44, 4 кв.м.

26 серпня 2012 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 жовтня 2013 року, яке було видано державним нотаріусом Другої Нікопольської Нікопольської нотаріальної контори, спадщина поділилась наступним чином: 1/8 частина квартири відійшла ОСОБА_1, 1/8 частина квартири сину померлої - ОСОБА_2, ? частини квартири чоловіку померлої - ОСОБА_5.

Ще один сино померлої - ОСОБА_6 від своєї ? частини спадщини відмовився на користь батька - ОСОБА_5.

Відповідно до договору дарування № 744 від 05 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 ? частини спірної квартири АДРЕСА_1.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 помер.

На сьогоднішній день спірна квартира АДРЕСА_1 належить по 1/8 частині квартири нам, позивачам, що становить по 7,6 кв.м. загальної площі, ? частини квартири належить відповідачеві ОСОБА_3, яка фактично повністю розпоряджається квартирою без компенсації будь-якої суми за її повне користування.

Вони, як власники ? частини спірної квартири (сумарно), мають намір користуватися своєю частиною квартири, здавати в оренду та отримувати прибуток .

Вирішити мирним шляхом спір не є можливим, відповідач не надає можливість користувати квартирою посилаючись на судове вирішення цього спору, в квартиру не впускає, ключі не надає, чим створює перешкоди у користуванні власниками свого майна.

Вважають, цими діями відповідач порушує їх права, як власників та просять суд:

- вселити їх у квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача надати ключі і виділити житлову кімнату 3, площею 10,2 кв.м., для проживання;

- встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою № 75 будинку № 192 по вул. Шевченко в м. Нікополі Дніпропетровської області виділивши в користування позивачам житлову кімнату 3, площею 10,2 кв.м;

- зобов'язати відповідача та членів її родини не чинити перешкоди у користуванні позивачами кімнатою 3, площею 10,2 кв.м. і місцями загального користування ( коридором 1, шафою, кухнею, ванною, вбиральнею) в квартирі АДРЕСА_2 в. м. Нікополі Дніпропетровської області, а також стягнути на їх користь судовий збір.

27 лютого 2017 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких вона просить в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі (а.с.40-44),посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до ст. 47 ЖК України«норма жилої площі встановлюється у розмірі 13,65 кв.м. на кожну особу». Вимоги позивачів про виділення їм кімнати 3 площею 10,2 кв.м. є неприпустимими, оскільки порушує норми житлової площі та є замалими для користування двох осіб. Іншого порядку користування в обставинах, що склалися, не може бути.

Крім того, вона має малолітню доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та є інвалідом з дитинства з приводу гідроцефалії (скупчення рідини в головному мозку) та потребує особливих умов проживання, покою та тиші. Тому, проживання в одній квартирі позивачів або квартирантів порушують права дитини та не відповідають забезпеченню її інтересів, що закріплені в ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, документу Комітету ООН по правам дитини (Зауваження загального порядку № 14, 2013 року) відповідно якого першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пояснення позивачів про її перешкоджання в користуванні квартирою не відповідають дійсності, оскільки позивач ОСОБА_1 в квартиру не приходила та бачилися вони всього один раз.

Крім того, з часу смерті батька позивачів, вони ніяких витрат по комунальним платежам не здійснюють, в квартирі не проживають, станом квартири не цікавляться, не забезпечують належні умови утримання квартири в належному стані. Саме нею було відремонтовано водопровід, каналізацію, встановлені металопласткові вікна, решітки.

В судове засідання від позивача ОСОБА_1 та представника позивачів - ОСОБА_9 надійшли заяви в яких вони просять розглянути справу у їхню відсутність позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується повернутим 06 листопада 2017 року на адресу суду поштовим повідомленням з відміткою про вручення ОСОБА_3 27 жовтня 2017 року судової повістки (а.с.102), причина неявки суду не відома. Заяв про відкладення справи чи про розгляд справи за її відсутності суду не надала.

Представник відповідача ОСОБА_10 у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.103), причина його неявки суду не відома. Заяв про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст. 157 ЦПК України строки розгляду справи, та те, що неявка відповідача та його представника, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання без поважних причин згідно ст. 169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та його представника на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду.

Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (рішення ЄСПП у справі «ОСОБА_11 проти Італії»).

Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуванного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»).

При вирішенні питання про поважність причини неявки відповідачів в судове засідання, суд керується наступним.

Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обовязком не тільки суду, а й осіб які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що квартира № 75, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Шевченко, № 192 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 17- 18).

В зазначеній квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_3 та її малолітня донька- Жос ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 82).

Малолітня дитина відповідача - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитина-інвалід (а.с. 49).

Квартира АДРЕСА_1 складається з: коридору 1 площею 6,3 кв.м., шафи 2 - площею 1,1 кв.м., житлової кімнати 3 - площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 4 площею 17,1 кв.м., житлової кімнати 5 площею 17,1 кв.м., кухні 6 площею 5,7 кв.м., ванної 7 площею 2,0 кв.м., вбиральні 8 площею 1,0 кв.м. Загальна площа спірної квартири складає 60,5 кв.м., житлова площа 44, 4 кв.м. (а.с.16).

ОСОБА_3 самовільно, без згоди інших співвласників, користується спірною квартирою, надати доступ до квартири іншим співвласникам відмовляється.

Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с.104-108) .

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного суду України, п.14 постанови від 22.12.95 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира яка є спільною сумісною власністю чи спільною часткової власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це буде заявлено позов.

Згідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У відповідності до наведених норм законодавста, враховуючи, що квартира складається з трьох кімнат: житлової кімнати 3 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 4 площею 17, 1 кв.м. та житлової кімнати 5 площею 17, 1 кв.м., враховуючи, що в спірній квартирі проживає малолітня дитина, зважаючи на стан здоров'я дитини, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачів в частині встановлення порядку користування квартирою задовольнити виділивши в користування позивачам житлову кімнату площею 10, 2 кв.м.

Крім того, відповідач чинить перешкоди позивачам у користуванні спірною квартирою.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючизазначені обставини, що свідчать про наявність перешкод у позивачів для доступу у квартиру, суд вважає, що вимоги позивачів в частині зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні житловою кімнатою та в частині вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позов про зобов'язання не чинити перешкоди позивачам у користуванні виділеною кімнатою до інших осіб не пред'явлено, вони у справі не мали процесуального статусу відповідачів, то підстав для зобов'язання членів родини відповідача не чинити перешкоди позивачам у користуванні виділеною кімнатою у даній справі немає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 316,319,321,358,391 ЦК України, роз'ясненням Пленуму Верховного суду України, п.14 постанови від 22.12.95 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 10,11, 209,212,214-215,217-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визначити наступний порядок користування квартирою № 75 будинку № 192 по вул. Шевченко в м. Нікополі Дніпропетровської області між співвласниками, виділивши в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 10, 2 кв.м.

Коридор площею 6, 3 кв.м., шафу площею 1,1 кв.м., кухню площею 5, 7 кв.м., ванну площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні виділеною житловою кімнатою площею 10, 2 кв.м. та залишеними в спільному користуванні співвласників коридором площею 6, 3 кв.м., шафою площею 1,1 кв.м., кухнею площею 5, 7 кв.м., ванною площею 2,0 кв.м., вбиральнею площею 1,0 кв.м.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у кімнату площею 10,2 кв.м. квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ключі від квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна грн.) 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна грн.) 20 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_13