Справа № 577/366/17
Провадження № 2/577/290/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

головуючого- судді Гетьмана В.В.,

при секретарі Лиховоз Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Конотопа цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський, ТОВ Фінансова компанія Фагор про захист прав споживача, визнання недійсними умов кредитного договору та його розірвання,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом та просить визнати умови кредитного договору №200290911 укладеного з ПАТ Банк Михайлівський від 06.06.2015 р. щодо сплати комісії за отримання готівки і страхових сум за рахунок кредиту недійсними, розірвати його. Вимоги обгрунтовує тим, що 06.06.2015 р. подав заяву (оферту) №200290911 до ПАТ Банк Михайлівський про надання кредиту у вигляді кредитної карти (не іменної). Відповідно до поданої заяви сума кредиту невизначена, максимальна ставка по ліміту 58,8 %, реальна ставка 93,46%, абсолютне подорожчання кредиту у грошовому виразі 25715,39 грн. 19.05.2016 р. банком з ТОВ Фінансова компанія Плеяда укладено договір факторингу, згодом борг за даним кредитним договором перейшов до ТОВ Фінансова компанія Фагор. Скориставшись його правовою необізнаністю в умови кредитного договору було включено умову про сплату комісійної винагороди за видачі готівки з рахунку 4,9% мін. 25 грн., щомісячну сплату страховки, яка була примусово навязана з умовами договору, не визначено з чого складається реальна відсоткова ставка по кредиту 93,46 грн. та з якої суми кредиту нараховане абсолютне подорожчання кредиту 25715,39 грн., що і змусило звернутися із позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, фактично пославшись на вищевикладене.

Представники ПАТ Банк Михайлівський, ТОВ Фінансова компанія Фагор в судове засідання не зявилися, по дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.06.2015 р. ОСОБА_1 уклав з ПАТ Банк Михайлівський договір про надання та використання платіжної картки (а.с. 4-5), 19.05.2016 р. ПАТ Банк Михайлівський уклав договір факторингу №1905 з ТОВ Фінансова компанія Плеяда(а.с.8-11), 22.05.2016 р. ТОВ Фінансова компанія Плеяда уклало договір відступлення права вимоги (договір факторингу) №3 з ТОВ Фінансова компанія Фагор (а.с.30-31).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно ст, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168 (далі -Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (п. 3.3 Правил).

Відповідно до п. 3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Позивач вважає, що надання кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором відповідає всім ознакам споживчого кредиту, тому до даних правовідносин застосовуються норми Закону України Про захист прав позивачів. Однак, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст.6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно що актів цивільного законодавства.

Згідно кредитного договору від 06.06.2015 р. позивач особистим підписом підтвердив, що до підписання Заяви (оферти) був у повному обсязі в письмовій формі повідомлений про наявні в Банку Умови по картках, фінансові умови Договору про Картку (включаючи інформацію про кредити, їх вартість), які окрім розділу Договір про надання та використання платіжної карткиОП Заяви містяться також в Умовах по картках, про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісійних винагород, предмет кожної супутньої послуги, обгрунтування вартості супутньої послуги, правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, з умовами одержання Картки, переліком необхідних документів, Тарифами по Картках

Отже, при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, позивач засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердив своїм підписом; не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, а отже, не вважав його умови несправедливими.

При цьому, на переконання суду, є невірним посилання позивача у даному випадку на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 р. №234/169/15-ц. У зазначеному рішенні суду мова йде про кредитний договір у якому не зазначено, за які саме послуги встановлено сплату комісії банком. У даному випадку вказані обставини зазначено, а саме за отримання готівки, з чим погодився позивач підписавши вищевказану заяву (оферту).

Керуючись ст.ст. 6, 215, 526, 638, 627, 628, 1054 ЦК України, ст.11, 18 Закону України Про захист прав споживачів, ст. ст.10,60,88,212 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Гетьман В. В.