Справа № 734/2703/16-ц
Провадження № 2/761/2525/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Салаті В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 734/2703/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства по розповсюдженню періодичних видань «Преса» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства по розповсюдженню періодичних видань «Преса» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року відкрите провадження в цивільній справі № 757/2703/16-ц.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2016 року цивільну справу № 757/2703/16-ц направлено для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Позивач зазначила, що з 29.08.2002 року вона працювала у відповідача ДП по розповсюдженню періодичних видань «Преса» (далі ДП Преса) на посаді сортувальника. 03.08.2016 року вона була звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач посилається на те, що її звільнено з посади 03.08.2016 року на підставі п.1 ст.40.КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності, штату працівників.

Вважає звільнення незаконним, враховуючи порушення трудового законодавства України відповідачем, а саме вимог частин 2,3,7 ст.42 КЗпП про скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Вважає були допущені такі порушення зазначених положень ст. 42 КзПП:

- про переважне право на залишення на роботі, що надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

- при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на одному підприємстві, а також працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання.

У порівнянні з іншими працівниками, які залишились працювати вона має переваги, а саме у неї професійне захворювання, отримане на роботі в ДП "Преса"; вона довше працює на цьому підприємстві ніж сортувальники, які залишилися працювати.

На день пред'явлення позову вона перебувала у вимушеному прогулі, з 03.08.2016 року по 02.09.2016 року.

З огляду на викладені у позовній заяві обставини та викладені нею докази щодо їх підтвердження позивач просила:

Визнати незаконними накази: від 27.04.2016 року №29; від10.05.2016 року №03-23; від 07.07.2016 року № 03-45 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Преса» та «Про скорочення штату» від 04.05.2016 року.

Визнати незаконними наказ від 01.08.2016 року № 80-к «Про звільнення ОСОБА_1.».

Поновити ОСОБА_1 на посаді сортувальника поштових відправлень та виробів друку у Державному підприємстві по розповсюдженню періодичних видань «Преса».

Стягнути з Державному підприємстві по розповсюдженню періодичних видань «Преса» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

У письмових запереченнях представник відповідача ДП «Преса» вважає позовні вимоги ОСОБА_1, необґрунтованими з огляду на таке.

Щодо посилання на порушення п.2 ч.2 ст.42 КЗпП України, якою закон визнає переважне право на залишення на роботі за особами, у сім'ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком, позивачем, незважаючи на неодноразові запити до неї щодо інформації про відсутність у її сім'ї інших працівників із самостійним заробітком не було надано.. Крім того, позивач жодного разу не повідомляла відповідача про відсутність у її сім'ї осіб із самостійним заробітком під час проведення скорочення штату.

Щодо посилання позивача на порушення п.3 ч.2 ст. 42 КЗпП, стосовно її переважного права на залишення на роботі перед іншими працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, то у ч. 2 цієї статті, чітко зазначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, після чого визначено що «При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема у п.2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації»

Наступний пункт 7ст. 42 КЗпП України, на який посилається позивач, щодо переважного права залишення на роботі є нібито наявність у позивача профзахворювання, яке отримано на даному підприємстві. На підтвердження спростування даного факту відповідач надає Медичний висновок від 01.10.2015 р. № 2095 Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці національної Академії медичних наук України», з якого вбачається, що Центральною лікарсько-експертною комісією 29.09.2015 р. (протокол №33/765) розглядалась медична документація ОСОБА_1 (Позивача) та зроблено висновок, захворювання ОСОБА_1 не віднесено до категорії професійних.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити її позов про поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з ДП «Преса».

Представник відповідача заперечив проти позову, посилаючись на письмові заперечення надані до суду та його пояснення надані у судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з позовом про поновлення на посаді сортувальника поштових відправлень та виробів друку у зв'язку із звільненням наказом за №80-к від 01.08.2016 року , позивач просила визнати незаконними накази від 27.04.2016 року №29, від 10.05.2016 року №03-23; від 07.07.2016 року №03-45 щодо скорочення чисельності працівників та рішення комісії про скорочення штату від 04.05.2016 року.

Позивач посилалась на порушення відповідачем вимог частин 2,3,7 ст.42 КЗпП України, зазначила, що має переваги перед тими працівниками , які залишені на роботі. До того ж вказала на наявність у неї професійного захворювання, пов'язаного із роботою на підприємстві, з посиланням на медичні документи долучені, долучені нею до позовної заяви (ас.4-7).

Положеннями ст. 40 КЗпП України про розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачено, що

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Позивач в позовній заяві зазначає що відповідач при її звільненні порушив вимоги ст. 43 КЗпП не попередивши її про зміни в організації виробництва і праці, не направив їй повідомлення про розірвання з нею з 14.07.2016 року трудового договору.

Як вбачається із матеріалів справи позивач працювала з 29.08.2002 року у відповідача на Державному підприємстві по розповсюдженню періодичних видань «Преса» на посаді сортувальника. З 10.01.2003 року переведена на посаду сортувальника поштових відправлень та виробів друку 2 класу, а наказом від 16.03.2012 року 324-к переведена на посаду сортувальника поштових відправлень та виробів друку 1 класу.

Щодо вимог позивача визнати незаконними накази: від 27.04.2016 року №29; від10.05.2016 року №03-23; від 07.07.2016 року № 03-45 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Преса» та «Про скорочення штату» від 04.05.2016 року, судом перевірені обставини щодо питань, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним

органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Досліджуючи матеріали справи з огляду на вимоги позивачки про визнання незаконними наказів: від 27.04.2016 року №29; від 10.05.2016 року №03-23; від 07.07.2016 року № 03-45 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Преса» та «Про скорочення штату» від 04.05.2016 року, судом встановлено наступне.

Згідно із поданням від 11 березня 2016 року до Голови профспілкового комітету ДП «Преса» зазначено, що протягом 2014-2015 роів на підприємстві відбулося значне зменшеня обсягів експедирування періодичних видань, що призвело до преміщення виробничих потужностей на новій площі із зміною технологічних операцій та виявлення завантаження персоналу цеху до фактичних обсягів видань. Враховуючи обставини що склалися з недовантаженням працівників та економічне становище ДП. Директором ДП було прийнято рішення про проведення скорочення штату з направленням даного подання до Голови профкому для проведення переговорів та консультацій. Наказом від 27.04.2016 року № 29 прийнято рішення про підготовку проведення скорочення штатної чисельності цеху до фактичних обсягів.

Протоколом засідання комісії від 04.05.2016 року щодо розгляду питань про скорочення чисельності цеху експедирування визначено розірвання трудових договорів з 31 працівником, серед яких вказано ОСОБА_1.(ас.34-37)

Видано наказ від 10.05.2016 року № 03-23 про розірвання трудових договорів із зазначеними працівниками, які були ознайомлені з зазначеними наказами, у тому числі позивач ОСОБА_1, підпис якої вказано у документі на ас.39.

Згідно із наказом № 03-45від 07 липня 2016 року прийнято рішення про розірвання трудових договорів з визначеними особами, у їх числі позивачка, з якою Наказом від 01.08.2016 року за № 80-к трудовий договір розірвано з виплатою передбачених компенсацій. (ас.41)

На ас.42-44 надано відповідачем підтвердження про повідомлення ОСОБА_1 від 10.05.16р.,від 20.05,16р.та15.06.16 року про проведення реорганізації на підприємстві та скорочення чисельності штату.

Судом на підставі зібраних доказів перевірені обставини щодо питань, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників.

Як встановлено судом в матеріалах справи на (ар. 91 - 94) знаходяться направлені повідомлення за адресою реєстрації позивача, та в повідомлені на (ар. 91) від 10.05. 2016 року є підпис позивачки від 30.05.2016 року що вона ознайомлена з написаним в повідомлені.

Щодо посилання позивача в судовому засіданні на ті обставини, що її було звільнено незаконно, оскільки вона має переважне право на залишення на роботі згідно частин 2, 3, 7 ст. 42 КЗпП України суд встановив таке.

Згідно із ст..42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці передбачено наступне.

З огляду на вказані позивачем порушення норм цієї статті йдеться про п.2, який передбачив, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно із п.3 при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема:

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

Судом встановлено, що у відповідача, де позивач працювала відсутня інформація про те, що в сім'ї позивача немає інших працівників з самостійним заробітком. Крім того, позивач жодного разу не повідомляла відповідача про відсутність у її сім'ї осіб із самостійним заробітком під час проведення скорочення. Оспорюючи законність її звільнення позивач посилалась на те, що відповідачем не дотримано положень п.2 ч.2 ст.42 КЗпП України, якою закон визнає переважне право на залишення на роботі за особами, у сім'ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком. Водночас позивач, незважаючи на неодноразові запити до неї щодо інформації про відсутність у її сім'ї інших працівників із самостійним заробітком не було надано будь якого документу з цього питання, не надано відповіді пояснень про підтвердження наявність цієї умови не надано і у позовній заяві.. Як стверджує представник відповідача, позивач жодного разу не повідомляла відповідача про відсутність у її сім'ї осіб із самостійним заробітком під час проведення скорочення штату.

Щодо посилання позивача на порушення п.3 ч.2 ст. 42 КЗпП, стосовно її переважного права на залишення на роботі перед іншими працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, то у ч. 2 цієї статті, чітко зазначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, після чого визначено що «При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема у п.2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;»

Щодо п. 3 ч.2 ст. 42 КЗпП, на яку посилається Позивач, надає переважне право на залишення на роботі працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, який у позивачки складається на підприємстві на різних посадах з 29.08.2002 року по 03.08.2016 року день її звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Суд враховує письмове заперечення представника відповідача в якому він зазначив що позивачка останні роки часто перебувала на лікарняних: 31.03.2015 - 08.04.2015; 09.04.2015-24.04.2015; 05.05.15-29.05.15; 30.05.15-08.06.15; 29.03.16-01.04.16; 10.05.16-27.05.2016 р, в загальному протягом 2015-2016 років 82 днів, також 101 день відпустки. Надане усне заперечення в судовому засіданні щодо обставин переведення Позивача з сортувальника 2 класу до 1 класу, яке відбулось через 9 років, останнім працівником, що був переведений на посаду сортувальника поштових відправлень і виробів друку 1 класу, оскільки кваліфікація та фактично виконувана працівником робота не дозволяла зробити переведення раніше.

Таким чином, як зазначив відповідач, Позивач не виконувала свою безпосередню роботу 183 дні протягом 2015 р. та 2016 р., що є доказом, що продуктивність праці Позивача була дуже низькою. Крі-м того Позивач притягувалась до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани від 28.04.2016 року. На підставі вище викладеного, як пояснив представник в судовому засіданні Відповідач при скороченні Позивача не міг надати переважне право залишення на роботі згідно п. З ч.2 ст. 24 КЗпП, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівника, оскільки це призведе до порушення законних прав інших працівників, які працюють продуктивніше та/ або мають більш вищу кваліфікацію ніж Позивач.

У позовній заяві та у судовому засіданні позивач стверджувала, що має право на залишення її на робот зважаючи на норму ст.42 КЗпП у п.7 ч.2 згідно якої працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання, вважаючи, що вона має професійне захворювання пов'язане із роботою яку виконувала у відповідача..

Між тим судом всебічно перевірено факт встановлення у позивача відповідного документу на підтвердження професійного захворювання. пов'язаного з її роботою на цьому підприємстві.

Судом встановлено що на підтвердження спростування даного факту відповідач надав Медичний висновок від 01.10.2015 р. № 2095 Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці національної Академії медичних наук України», з якого вбачається, що Центральною лікарсько-експертною комісією 29.09.2015 р. (протокол №33/765) розглядалась медична документація ОСОБА_1 (Позивача) та зроблено висновок, захворювання ОСОБА_1 не віднесено до категорії професійних.

Крім того, позивач зверталась до суду з позовом до відповідача про відсутність наказу та створення комісії з розслідування причин її профзахворювання. Судова справа розглядалась Козелецьким районним судом Чернігівської області справа № 734/2018/15-ц. 24.11.2015 року Козелецьким районним судом Чернігівської області прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Преса» про відсутність наказу та створення комісії, за яким суд вважає, що підстав для зобов'язання відповідача видавати наказ про створення комісії з розслідування причин профзахворювання ОСОБА_1 - немає, тому у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі через його необґрунтованість. Дане рішення позивачем не оспорювалось.

Таким чином суд вважає доведеною відсутність на даний час передбаченого законодавством медичного документу про наявність хронічного захворювання позивача внаслідок роботи у цеху ДП «Преса».

За вищенаведених обставин, враховуючи зібрані у справі докази, яким судом дана оцінка у їх сукупності, суд дійшов висновку про дотримання трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України із дотриманням вимог ст.42, Отже за відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Державного підприємства по розповсюдженню періодичних видань «Преса» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у позові слід відмовити.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст.40,42,232.233 КЗпП України, керуючись ст.ст. З, 10, 11, 15, 60, 61, 159, 208, 209, 212, 213-215, 222, 223 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до Державного підприємства по розповсюдженню періодичних видань «Преса» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.