ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
за участю представника позивача - ОСОБА_6,

представника відповідача - Чернюка В.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року та представника ОСОБА_8 - ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 18 квітня 2006 року по 16 лютого 2009 року він працював у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»).

У період часу з 27 по 30 грудня 2008 року та з 12 по 28 січня 2009 року, його було направлено у відрядження для проведення семінарів, період проведення яких охоплював також і вихідні дні, а саме: 27 грудня 2008 року, 28 грудня 2008 року, 17 січня 2009 року, 18 січня 2009 року, 24 січня 2009 року, 25 січня 2009 року.

Однак, з боку відповідача не було проведено обліку робочого часу у вказані дні, що потягло за собою і відсутність виплати додаткової заробітної плати за у вихідні дні. У послідуючому, ні під час роботи, ні при звільненні, відповідач не виплатив йому компенсацію за роботу в зазначені вихідні дні.

Оскільки вищезазначені виплати в добровільному порядку відповідачем не були здійснені, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року позов ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої оплати праці за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року - січні 2009 року в сумі 3 443 грн 88 коп., суму компенсації (індексації) втрати частини заробітної плати в сумі 1 932 грн 06 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 451 148 грн 27 коп., а всього 456 524 грн 21 коп., які визначені судом без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів.

Рішенням Апеляційного м. Києва від 27 серпня 2015 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв'язку з чим загальну суму стягнення зменшено з 456 524 грн 21 коп. до 5 375 грн 94 коп.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.М. просить скасувати судові рішення в частині задоволення позовних вимог щодо компенсації за роботу в неробочі дні в сумі 3 443 грн 88 коп. та щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 1 932 грн 06 коп. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що мало місце залучення ОСОБА_8 з боку відповідача до виконання робіт у вихідні дні 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24, 25 січня 2009 року та виконання позивачем робіт, відповідно до розпоряджень від 25 грудня 2008 року № 549 та від 06 січня 2009 року № 33. Оплата за виконану ОСОБА_8 роботу у вихідні дні відповідачем проведена не була.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з пропуску позивачем тримісячного строку.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 18 квітня 2006 року № 47-П ОСОБА_8 прийнято на роботу на посаду менеджера по роботі з фізичними особами групи роздрібного продажу.

Наказом від 13 лютого 2009 року № 83-и ОСОБА_8 звільнено з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП Україниз 16 лютого 2009 року.

Письмовим розпорядженням віце-президента банку від 25 грудня 2008 року № 549 «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону» і проведення в зв'язку з цим з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів з даного продукту для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»).

Пунктом 1.1. розпорядження зобов'язано начальників МРУ, Директорів РУ прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу з 27 по 30 грудня 2008 року.

Пунктом 1.2. розпорядження зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно зі списками (додатки 2-33).

Додатком № 33 до розпорядження № 549 передбачено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу (ПІБ), яка їх проводить. В зазначеному додатку позивача вказано в якості особи, яка в період з 27 грудня 2008 року по 30 грудня 2008 року проводить семінари в Харківському регіональному управлінні ВАТ КБ «Надра».

Разом з тим, 27 та 28 грудня 2008 року є неробочими днями - субота та неділя відповідно.

Письмовим розпорядженням віце-президента банку № 3 «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» передбачено, що у зв'язку з впровадженням нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року, п. 1.1 зобов'язано направити співробітників згідно з додатком 1 та п. 2.1 розпорядження - прийняття співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу.

Додатком № 1 до розпорядження № 3 передбачено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу, яка їх проводить. У зазначеному додатку позивач вказаний в якості особи, яка в період з 12 січня по 28 січня 2009 року проводить семінари в Харківському регіональному управлінні ВАТ КБ «Надра». Неробочими днями в цей період були 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя).

Також, як вбачається із наданої копії звіту по операціям за картковим рахунком за період з 01 січня 2008 року по 17 лютого 2009 року за належним позивачу картковим рахунком в ПАТ «КБ «Надра», на виконання заходів до вищезазначених розпоряджень, в період часу з 27 по 30 грудня 2009 року, відповідач зарахував 26 грудня 2008 року на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 3 323, 00 грн, а 09 січня 2009 року - 9 000,00 грн, з призначенням «командировочних».

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України, суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює правовідносини, що виникли між сторонами.

Так, Конституцією України встановлено право на своєчасне одержання винагороди (частина сьома статті 43).

Відповідно до положень статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі в подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Робота у святковий і неробочий день оплачується в подвійному розмірі відрядникам - за подвійними відрядними розцінками. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку (стаття 107 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом частини другої статті 2 цього Закону у структурі заробітної плати передбачена додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно зі статтею 34 Закону «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.3 Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» відрядженому працівникові перед виїздом у відрядження надається грошовий аванс у межах суми на оплату проїзду, наймання жилого приміщення, добові. Аванс у готівковій або безготівковій формі (при використанні особистої пластикової картки) або витратний ліміт (при використанні корпоративної пластикової картки) виплачується або встановлюється щонайменше за один день до початку відрядження.

Таким чином, в разі невиплати працівникові компенсації за роботу у вихідні дні у грошовій формі в подвійному розмірі або ненадання інших днів відпочинку, а також у разі невиплати звільненому працівникові з вини власника або уповноваженого ним органу зазначеної компенсації за роботу у вихідні дні з роботодавця підлягають стягненню компенсація за роботу у вихідні дні, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи справи такої категорії, суди встановлюють факт невиконання роботи у вихідний день, з'ясовують наявність домовленостей між сторонами щодо виплати компенсації наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі в подвійному розмірі, зокрема чи звертався позивач до відповідача про надання відповідної компенсації та підстави її невиплати, а також наявність вини роботодавця у затримці розрахунку при звільненні.

У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1425цс16.

Разом з тим, оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати, а саме до додаткової заробітної плати. Вказані суми є видом додаткового заробітку, що підтверджується рішенням Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_9. щодо офіційного тлумачення положень ч. 2. ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», в якому Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП Україниу разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд апеляційної інстанції, у порушення ст. ст. 213-214 ЦПК України, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, неправильно застосував ч. 2 ст. 233 КЗпП України та дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді:Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак