Номер провадження: 22-ц/785/7227/17
Номер справи місцевого суду: 521/6555/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2017 року,-

встановила:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і з урахуванням уточнень, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04.04.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № 0, за умовами якого, ОСОБА_2 отримав кошти у розмірі 71800 доларів США ,із сплатою 9,5 % річних за користування кредитом, строком повернення до 04.04.2028 року.

В той же день на забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором кредиту, між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 106521 .

07.02.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 , відповідно до якої сторони збільшили строк зобовязання повернення кредиту до 04.04.2033 року та змінили графік погашення кредиту.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_2 свої зобовязання по виконанню умов договору кредиту виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 07.04.2014 року виникла заборгованість у розмірі 58254,22 дол. США ,що еквівалентно 678 718,11 грн.

Позивач остаточно просив суд, стягнути на користь ПАТ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту у розмірі 58 254,22 дол. США , що еквівалентно 678 718,11 грн. (т.1 а.с.1-4,134-135).

В жовтні 2014 р. відповідач ОСОБА_4, звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що боржник за договором кредиту ОСОБА_2, не здійснював платежі з 2012 року, тому вважала, що порука , відповідно до ст. 559 ч.4 ЦК України, є припиненою.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, просила суд визнати договір поруки № 106521 від 04.04.2007 року припиненим.

Рішення ухвалено у відсутність представника ПАТ «Укрсиббанк».

У судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 первісний позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримала, просила задовольнити.

Представники відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, просили суд відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у письмових запереченнях, та просили суд, зустрічний позов задовольнити, з підстав викладених в зустрічному позові.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано договір поруки № 106521 від 4.04.2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припиненим (т.1 а.с.237-243).

В апеляційній скарзі, ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову про припинення договору поруки №106521 від 04.04.2007р. відмовити. (т. 2 а.с.14-16).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, виходив з того, що Банком не надано докази виконання вимог п.1.5 договору кредиту, тобто не наданий оригінал документу, що підтверджує отримання боржником готівки, додатково суд посилався на те що розрахунок заборгованості не відповідає вимогам правової практики, а саме пеня нарахована у доларах США, додатково суд посилався на те, що Банк передчасно звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості, оскільки матеріали справи не містять докази належного сповіщення Банком ОСОБА_2 про наявність заборгованості та ініціювання звернення з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, виходив з того, що договір поруки є припиненим, оскільки з моменту останнього платежу ОСОБА_2 до дня звернення до суду з позовом Банком , пройшло більше 6-ти місяців.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Колегія суддів, частково погоджується з доводами апеляційної скарги , з наступного.

Судом встановлено, що 04.04.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, був укладений договір кредиту № 0, за умовами якого, ОСОБА_2 отримав кошти у розмірі 71800 доларів США ,із сплатою 9,5 % річних за користування кредитом, строком повернення до 04.04.2028 року (т.1 а.с.6-12).

В той же день на забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором кредиту, між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 106521 (т.1 а.с.20) .

07.02.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 , відповідно до якої сторони збільшили строк зобовязання повернення кредиту до 04.04.2033 року та змінили графік погашення кредиту (т.1 а.с.16).

07.02.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки № 106521, відповідно до якої, поручитель надав свою згоду на збільшення строку зобовязання повернення кредиту до 04.04.2033 року та зміну графіку погашення кредиту(т.1 а.с.22).

Відповідно до п.1.2.2. договору кредиту від 04.04.2007 року позичальник зобовязався у будь-якому випадку повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, встановлений графіком погашення кредиту, у спосіб визначений умовами договору кредиту.

Відповідно до п.1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

ОСОБА_2, свої зобовязання по виконанню умов договору кредиту, виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 04.03.2014 року виникла прострочена заборгованість .

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

13.03.2014 року Банк направив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про погашення простроченої заборгованості (т.1 а.с.39,41).

Матеріали справи не містять докази отримання відповідачами зазначених вимог Банку.

В судовому засіданні колегії суддів, представники відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили те, що відповідачі вимог про погашення простроченої заборгованості не отримували ,а Банком досудової вимоги про дострокове повернення кредиту , відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов договору кредиту , відповідачам взагалі не направлялися.

Порядок дострокового повернення кредиту на вимогу Банку передбачено в розділі 11 договору кредиту.

Відповідно до п.11.1 договору кредиту № 0 від 04.04.2007 року ,сторони погодили ,що у випадку настання обставин визначених у п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку ,вважати термін повернення кредиту таким,що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку ,при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси ,без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком ,вважати термін повернення кредиту таким ,що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Відповідно до п.11.2 договору кредиту ,сторони передбачили, що зазначене у п.11.1 договору повідомлення (вимога) направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється курєром на адресу позичальника,що вказана у розділі 12 цього договору.

Отже, сторони договору встановили порядок, за умовами дотримання якого у позичальника виникає обовязок дострокового повернення боргу. Можливість врегулювання на власний розсуд своїх відносин в цій частині відповідає положенням ст. 6 ЦК України .

Матеріали справи не містять направлення Банком відповідачам досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому у відповідачів не виникло обовязку дострокового повернення кредиту .

Таким чином, Банк передчасно звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредиту, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції, в мотивувальній частині вірно встановив, що Банк передчасно, без дотримання та всупереч до встановленого сторонами порядку , передбаченого розділом 11 договору кредиту, звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості.

Проте, суд першої інстанції одночасно розглянув спір по суті та відмовив у задоволенні позову у сукупності підстав, що є помилковим, оскільки відмовляючи у задоволенні позову з підстав передчасності звернення з позовом до суду, спір по суті не може бути розглянутий та правове мотивування, обґрунтованості позову, не надається, оскільки зазначені підстави є взаємовиключними.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

При звернені з позовом до суду про визнання договору поруки припиненим , ОСОБА_3, посилалася на те, що ОСОБА_2 не здійснював платежі з 2012 року , а тому , відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України , договір поруки є припиненим.

Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 погодився з зазначеним.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Поняття «припинення поруки за договором поруки» та «припинення договору поруки» не є тотожними та відрізняються за підставами та правовими наслідками .

Відповідно до змісту статей 559, 598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати; термін «порука», застосований законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки; порука припиняється в разі припинення основного зобовязання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п.3.1. договору поруки № 106521 від 04.04.2007 року , договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань Боржника за основним договором.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобовязання це здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається ,що ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) узяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 04.04.2033 року , сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (т.1 а.с.16,17-19).

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З врахуванням того,що Банк передчасно звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту, тобто строк основного зобовязання не змінений , який сторонами визначено до 04.04.2033 року , тому строк договору поруки діє до 04.04.2033 року .

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково визнав договір поруки № 106521 від 04.04.2007 року припиненим в цілому .

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» та зустрічного позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303,п.4 ч.1 ст. 309,313,314,316.319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

Повне рішення складено 11.12.2017 року