Провадження № 2/369/589/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24.11.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Завойській В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» , третя особа ОСОБА_1, про визнання договору поруки припиненим, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_2, про визнання недійсними положень кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОТП Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 09 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL-001/056/2007.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 20 300 доларів США, строком користування до 09 липня 2022 року, зі встановленою фіксованою процентною ставкою 13,99 % річних.

Позичальник ОСОБА_1 зобов»язалась належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які передбачені кредитним договором.

12 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір № 1 до кредитного договору № МL-001/056/2007, умовами якого було передбачено, що з 12 травня 2014 року до 08 жовтня 2014 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 12,48 %, а на період з 09 жовтня 2014 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 13,99 % річних.

Порядок виконання боргових зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором був встановлений п. 2.1.2.1. додаткового договору № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якого передбачено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку платежів, який є невід'ємною частиною цього договору та шляхом внесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок.

Станом на 03 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 становить в загальному розмірі 12 956,23 доларів США, що еквівалентно 347 377,12 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 03 березня 2016 року 100 доларів США = 2681,0762 грн.), яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 11 031,54 доларів США, що еквівалентно 295 762,99 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам - 1 925,09 доларів США, що еквівалентно 51 613,13 грн..

Для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань перед банком за № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-001/056/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до умов п. 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники. Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань, як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Згідно умов п. 3.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині.

Банк направляв на адресу позичальника та поручителя вимогу за № 12-4-10/470 від 29 січня 2016 року про повернення заборгованості за кредитним договором, однак вимога банка виконана не була.

Враховуючи викладене, позивач ПАТ «ОТП Банк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року у розмірі 12 956,63 в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення суду та понесені судові витрати.

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_1, про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що 09 липня 2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений договір поруки № SR-001/056/2007.

Згідно умов договору поруки він, як поручитель зобов'язаний відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до вимог п. 3.2 договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

Згідно п. 3.4 договору поруки обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною у договорі.

Позивач ОСОБА_2 зазначив, що не приймав на себе зобов'язання, оскільки він не отримав поштою за своєю адресою досудової вимоги.

Банк вимагає від нього дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі впродовж 30-ти календарних днів з дати відправлення банком вимоги (03 лютого 2016 року), а тому банк мав би звернутися до суду з позовом 04 березня 2016 року. З моменту пред'явлення вимоги минуло вже більше шести місяців від дати зміни строку виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 03 лютого 2016 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту і пов'язаних з ним платежів.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України ОСОБА_2 вважає, що порука у відповідності до договору поруки № SR-001/056/2007 від 09 липня 2007 року є припиненою.

Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив визнати припиненим договір поруки № SR-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк».

05 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_2, про визнання недійсними положень кредитного договору, посилаючись на те, що 09 липня 2007 року вона уклала з ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», кредитний договір № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року.

Вказаний кредитний договір був укладений у стандартній формі і вона могла лише приєднатись до його умов, свої вимоги запропонувати вона не могла.

Згідно п. 2 ч. 1 кредитного договору банк зобов'язався надати їй грошові кошти в розмірі 20 300 доларів США, з цільовим призначенням кредиту - на оплату комісії банку та на споживчі цілі.

У відповідності до умов п. 1.11.1 ч. 2 кредитного договору всі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту , в строки та на умовах встановлених цим договором.

Згідно п. 2 ч. 1 кредитного договору валюта кредиту встановлена в доларах США.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Згідно вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні.

Оскільки п. 1.11.1 ч. 2 кредитного договору № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, який був укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому позивач вважає, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України таке положення договору на вимогу сторони договору має бути визнане судом недійсним.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 203, 215, 533 ЦК України позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним п. 1.11.1 частини 2 кредитного договору № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк».

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, в якому, керуючись ст. ст. 3, 13, 42 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 11, 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 13, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 7, 42, 44, 49 ГК України, ст. 59 Закону України «Про Національний банк України», ст. ст. 2, 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 4, 5 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач просила визнати недійсним кредитний договір № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк».

Ухвалою суду від 31 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У судове засідання представник позивача (відповідача за зустрічними позовами) ПАТ «ОТП Банк» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду від представника ПАТ «ОТП Банк» надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи у відсутності представника ПАТ «ОТП Банк».

У судове засідання відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 повідомлена належним чином. До суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому вона просила відкласти розгляд справи, доказів про неможливість з'явитись в судове засідання з поважних причин представник відповідача суду не надала. В судовому засіданні від 05 жовтня 2017 року представник ОСОБА_1 первісний позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, зустрічні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримала та просила їх задовольнити.

У судове засідання відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 повідомлена належним чином. До суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому вона просила відкласти розгляд справи, доказів про неможливість з'явитись в судове засідання з поважних причин представник відповідача суду не надала. В судовому засіданні від 05 жовтня 2017 року представник ОСОБА_1 первісний позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, зустрічні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримала та просила їх задовольнити.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов ПАТ «ОТП Банк» підлягає задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL-001/056/2007, відповідно до умов п. 2 якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 300 доларів США, з цільовим призначенням кредиту - на оплату комісії банку, на споживчі цілі; річна база нарахування процентів - 360 днів у році, дата остаточного повернення кредиту - 09 липня 2022 року, номер поточного рахунку НОМЕР_1; розмір платежу становить 112,78 доларів США + сума нарахованих процентів на дату платежу.

Відповідно до умов п. 3 кредитного договору сторони погодили, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 13,99 % річних.

Відповідно до умов п. 4 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються. Сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами, погашення процентів - в повному об'ємі нарахованих на залишок заборгованості по кредиту.

Відповідно до умов п. 1.1. частини 2 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній в частині 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі.

Відповідно до умов п. 1.4. кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Згідно до умов п. 1.4.1.1.1. у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Відповідно до умов п. 1.4.1.2 проценти нараховуються щомісяця, у день сплати процентів, але не пізніше дати платежу на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5. цього договору.

Згідно умов п. 1.5.1.1 кредитного договору нараховані в порядку, передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту в строк, передбачений в Графіку повернення кредиту та сплати процентів, якщо інше не передбачено цим договором.

Відповідно до умов п. 1.5.1.3. кредитного договору при надходженні до банку коштів для виконання боргових зобов'язань, банк направляє такі кошти на погашення боргових зобов'язань у черговості: прострочені проценти за користування кредитом (якщо прострочення матиме місце); проценти, нараховані на прострочену до повернення суму кредиту (якщо прострочення матиме місце); прострочена до повернення сума кредиту ( якщо прострочення матиме місце); пеня за несплату в строк процентів (якщо прострочення матиме місце); пеня за не повернення в строк суми кредиту ( якщо повернення матиме місце); строкові проценти за корситування кредитом; штраф за нецільове використання кредиту; сума основного боргу за кредит. При цьому банк має право змінити порядок погашення боргових зобов'язань.

Згідно умов п. 1.6.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту, відповідно до умов встановлених ст. 1.5. цього договору.

Відповідно до умов п. 1.9.1. кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором, та/або умов договору іпотеки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Даний пункт має застереження про те, що сторонами визначено, що реалізація положень п. 1.9.1 не буде розглядатись сторонами, як одностороння зміна умов цього договору. Реалізація положень п. 1.9.1. є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін.

Відповідно до умов п.п. 4.1., 4.1.1. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі. За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

12 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір № 1 до кредитного договору № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору.

Так, сторонами було погоджено та внесено зміни до п. 2.1.1 та п. 2.1.1.1. кредитного договору, а саме сторони домовились «на період з 12 травня 2014 року до 08 жовтня 2014 року (включно) для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 12,48 % річних. На період з 09 жовтня 2014 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 13,99 % річних.

Відповідно до п. 2.1.2 Додаткового договору № 1 до кредитного договору проценти нараховуються у день сплати процентів, що визначається у Графіку платежів (додаток № 1) на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов п. 2.1.2.1 цього додаткового договору та інших положень кредитного договору.

Згідно умов п. 2.1.2.1. Додаткового договору № 1 до кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником ануїтет них платежів у розмірі, строки та їх періодичністю, що визначені у Графіку платежів, який є невід'ємною частиною цього додаткового договору (додаток № 1) шляхом винесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок.

Пунктом 2.1.3.2 Додаткового договору № 1 до кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № SR-001/056/2007 від 09 липня 2007 року.

Згідно умов п.п. 1.1., 1.2. договору поруки поручитель ОСОБА_2 зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і поручителя, чи до обох одночасно.

Відповідно до умов п. 2.1. договору поруки порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого боржнику; сплата процентів за користування кредитом; сплата пені за прострочення повернення кредиту та/чи процентів, а також сплата штрафу за нецільове використання кредиту.

Відповідно до умов п. 2.2. договору поруки на дату укладення цього договору розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, становить 20 300 доларів США. Порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1 цього договору.

Згідно умов п. 2.3.1. договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов'язаннями.

В подальшому 12 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились внести наступні зміни та доповнення до договору поруки № SR-001/056/2007 від 09 липня 2007 року.

Відповідно до умов п. 3 Додаткового договору № 1 до договору поруки сторони погодили та виклали п. п. (а), (б), (в), п. 2.2 та п. 3.2 договору поруки в наступній редакції «(а) Боржник зобов'язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 09 липня 2022 року. На дату укладення цього додаткового договору сума отриманого кредиту складає 11164,82 доларів США; згідно п. (б) боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі; згідно п. (в) за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені згідно кредитного договору строки, боржник зобов'язаний сплатити кредитору пеню за кожний день порушення грошових зобов'язань, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент такого порушення від суми простроченого/несвоєчасно сплаченого платежу, до повного виконання такого зобов'язання. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно кредитного договору (порукою за цим договором забезпечено виконання боржником боргових зобов'язань, також в разі їх дострокового виконання, як це передбачено в кредитному договорі).

Також, 09 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений договір № 001/13772/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), відповідно до умов п. 1.1 якого банк надав позичальнику овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № НОМЕР_1, відкритого в ЗАТ «ОТП Банк», МФО 300528 в розмірі ліміту Овердрафта, який становить 800 грн., а позичальник приймає кредит, зобов»язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту і сплатити відповідно плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, як це зазначено в цьому договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник ОСОБА_1 не дотримувалася умов кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків, а саме погашення кредиту та процентів за користування кредитом, що має здійснюватись позичальником шляхом сплати щомісячних платежів.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року станом на 03 березня 2016 року становить 12 956,63 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом в сумі 11031,54 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 1925,09 доларів США.

На адресу позичальника ОСОБА_1 та її поручителя ОСОБА_2 банк направляв вимоги № 12-4-10/470 від 29 січня 2016 року щодо повернення заборгованості за кредитним договором № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, яка станом на 25 листопада 2015 року становила 12 532,20 доларів США. Вказані вимоги були отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однак виконані не були.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач виконав свої зобов'язання по договору, надавши кредит, проте ні відповідач, ні його поручитель у встановлені строки борг не повертають та не сплачують відсотки за користування кредитом.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Оскільки кредитний договір було забезпечено порукою, відповідачі мають відповідати перед позивачем у солідарному порядку.

Позивач виконав свої зобов'язання по договору, надавши кредит, проте ні відповідач, ні його поручителі у встановлені строки борг не повертають та не сплачують відсотки за користування кредитом.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість в загальному розмірі 12 956,63 доларів США.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК (435-15); Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого

1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і

валютного контролю»).

Згідно положень ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» за № 15-93 від 19 лютого 1993 року, резиденти та нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Положеннями ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» зазначені види операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 05 жовтня 2011 року № 191, виданої ПАТ «ОТП Банк», надано право на здійснення валютних операцій.

Згідно банківської ліцензії № 191 від 05 жовтня 2011 року, виданої ПАТ «ОТП Банк», надано право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

В Додатку до дозволу № 191 від 05 жовтня 2011 року вказано перелік валютних операцій, які має право здійснювати ПАТ «ОТП Банк».

Дані документи підтверджують право ПАТ «ОТП Банк» здійснювати валютні операції, тому вимога позивача про стягнення заборгованості підлягає стягненню у валюті кредиту.

На час розгляду справи станом на 24 листопада 2017 року офіційний курс гривні щодо іноземних валют Національного банку України становить 100 доларів США = 2686,1440 грн..

Оскільки відповідачі не виконують взятих на себе за договором зобов'язань, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № ML -001/056/2007 від 09 липня 2007 року в загальному розмірі 12 956,63 доларів США, що еквівалентно 348 015,08 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 11 031,54 доларів США, що еквівалентно 296 307,16 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам - 1 925,09 доларів США, що еквівалентно 51 707,92 грн..

Звертаючись із зустрічним позовом до суду, ОСОБА_2 зазначив, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України він вважає, що договір поруки № SR-001/056/2007 від 09 липня 2007 року є припиненим.

Однак, суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитом.

Статтями 526, 525 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже встановлено судом, 09 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, згідно умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і поручителя, чи до обох одночасно.

Відповідно до умов п. п. 4.1, 4.2 договору поруки, договір поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Відповідно до умов п. 3.4 договору поруки обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. При зміні своєї адреси поручитель зобов'язаний повідомити про це кредитора. До отримання такого повідомлення вимога кредитора належить до подання за вказаною в цьому договорі адресою.

Відповідно до п. 2.1.1 договору поруки боржник зобов'язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 09 липня 2022 року.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Однак, слід зазначити, що умови договору поруки свідчать про те, що умовами договору установлено строк припинення поруки. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_1, а відтак і поручитель ОСОБА_2 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 09 липня 2022 року включно, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід вважати, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Слід зазначити, що обов»язання за кредитним договором № ML 001/056/2007 від 09 липня 2007 року не виконане, а у боржника наявна заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12 956,63 доларів США.

Також суд критично відноситься до посилань ОСОБА_2, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука згідно договору поруки є припиненою, оскільки банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення позову до поручителя з моменту пред'явлення вимоги до поручителя.

Однак, слід зазначити, що умовами договору поруки сторонами погоджено та встановлено, що зобов'язання за кредитним договором має бути виконане не пізніше 09 липня 2022 року.

В даному випадку строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання, не закінчився, тому і порука згідно договору поруки № SR-001/056/2007 від 09 липня 2007 року не є припиненою.

Керуючись вимогами ст. 203, 215, 533 ЦК України позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним п. 1.11.1 частини 2 кредитного договору № МL-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк».

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1, зазначила, що, укладаючи з ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір № ML-001/056/2007 від 09 липня 2007 року, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України банк ввів її в оману. Також позивач зазначила, що п. 1.11.1 частини 2 кредитного договору № ML-001/056/2007 від 09 липня 2007 року не відповідає вимогам чинного законодавства, відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 зазначала, що банк ввів позичальника в оману, яка, полягає в тому, що банк при видачі валютного кредиту не передбачив валютні ризики і не врахував платоспроможність ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману.

В Узагальненнях Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач, як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента, як мотиву правочину, не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Однак, доводи ОСОБА_1 та її представника про те, що банк ввів позивача в оману, надаючи їй споживчий кредит, не перевіривши її платоспроможність, видав кредит в іноземній валюті, суд вважає безпідставними, оскільки позивач не надав суду переконливих та безспірних доказів в їх обґрунтування.

Доводи позивача та його представника, що кредитний договір, як правочин, вчинено на вкрай невигідних і несправедливих умовах, також не підтверджено належними доказами.

Також слід зазначити, посилання позивача на ту обставину, що банк не попередив його, як позичальника, про можливі валютні ризики, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Виходячи з викладеного, слід зазначити, що зростання курсу валюти по відношенню до гривні не може бути підставою для визнання його в цілому недійсним або його окремих пунктів.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Судові витрати по справі слід стягнути з відповідачів згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача ПАТ «ОТП Банк».

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. ст. 3, 15, 16, 203, 230, 251, 525, 526, 553, 543, 554, 559, 610, 612, 627, 628, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML -001/056/2007 від 09 липня 2007 року в загальному розмірі 12 956,63 доларів США, що еквівалентно 348 015,08 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 11 031,54 доларів США, що еквівалентно 296 307,16 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам - 1 925,09 доларів США, що еквівалентно 51 707,92 грн..

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_1, про визнання договору поруки припиненим відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_2, про визнання недійсними положень кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 2 605,33 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 2 605,33 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 4,80 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 4,80 грн..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали учать у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.