Справа №333/3284/17
Провадження №2/333/1788/17
30 листопада 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді: Наумової І.Й.
при секретарі: Кунець В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Автозаводська-24» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначено наступне.
Позивач вказує, що 11.08.1989 року її бабуся, ОСОБА_3, отримала ордер №4911 на вселення до двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі також були прописані: вона, її мама - ОСОБА_4, її батько - ОСОБА_5. Також в зазначеній квартирі в 04.09.2003 року була зареєстрована її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Її бабуся, мама та батько померли. Позивач зазначає, що донька відповідач по справі у вересні 2013 р., виїхала до родичів в Російську Федерацію, а саме: до м. Москви та проживає там за адресою яка їй невідома. З вересня 2016 року донька з нею не підтримує ні якого звязку. В період з вересня 2013 року по теперішній час вона до додому ні разу не поверталась. Позивач вказує, що вона постійно проживає в зазначеній квартирі та оплачує комунальні послуги, а відповідач не платить квартирну плату (утримання будинку). Таким чином щомісячно нараховується необґрунтована квартирна плата за відповідача, в звязку з чим вона несе завищенні витрати по оплаті комунальних послуг. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою 46 в будинку № 24 на вулиці Автозаводська в м. Запоріжжі
У судове засідання позивач не зявилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлялась через її представника ОСОБА_6, який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених в позові.
Відповідач у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлялась судом: в газеті «Урядовий курєр» № 196 від 19.10.2017 р. публікувалось оголошення про виклик відповідача в судове засідання по даній справі, також на зареєстровану адресу проживання ОСОБА_2 надсилались судові повістки, в тому числі і на судове засідання призначене на 30.11.2017 р., на адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою з причини «за закінченням терміну зберігання». На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає відповідача повідомленою про час, дату та місце слухання справи. На підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд за згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи: ОСББ «Автозаводська-24» в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені наступні обставини та правовідносини.
11.08.1989 року ОСОБА_3 отримала ордер №4911 на вселення до двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також право на вселення до даної квартири отримали члени сімї наймача: ОСОБА_5 (батько), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_1 (донька). Згідно свідоцтва про смерть серія 1-КВ №484301, 24.12.1992 р. помер ОСОБА_5. Згідно свідоцтва про смерть серія 1-КВ №560707, 21.07.2003 р. померла ОСОБА_4. Згідно свідоцтва про смерть серія 1-КВ №632193, 13.09.2007 р. померла ОСОБА_3.
04.09.2003 р. за вищевказаною квартирою була зареєстрована донька позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дана обставина підтверджується копією адресної картки ОСОБА_2 та картки реєстрації її матері (позивача по справі). Згідно листа від 23.10.2017 р. та довідки від 06.03.2017 р. №04-27/3-4954 Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_2 з 04.09.2003 р. і по теперішній час зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Родинні стосунки між позивачем та відповідачем підтверджуються копією свідоцтва про народження серія 1-ЖС №098090.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є сусідом сторін, хоча він фактично зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 28, кв. 21, мешкає зі своєю мамою фактично за адресою: м. Запоріжжя, вул. Автозаводська, б. 24, кв. 41. Йому відомо, що донька позивача ОСОБА_2 з 2013 р. не мешкає за зареєстрованим місцем свого проживання. Позивач періодично проживає за даною адресою. Суд критично відноситься до пояснень даного свідка, оскільки як встановлено в судовому засіданні з паспорту свідка ОСОБА_7, останній зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 28, кв. 21. Будь-якого документального підтвердження, що свідок ОСОБА_7 мешкає по сусідству з квартирою, де зареєстровані сторони по справі, і міг достовірно знати, що відповідач не мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Автозаводська, 24/46, суду не надано.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він на підставі довіреності, виданої позивачем, уповноважений користуватись та управляти квартирою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Автозаводська, 24/46. Він на даний час мешкає в даній квартирі і йому відомо, що донька позивача ОСОБА_2 не мешкає в цій квартирі з листопада 2013 р. Позивач на даний час на заробітках в Росії, але періодично приїжджає та мешкає за вищезазначеною адресою. Суд критично відноситься до пояснень даного свідка, оскільки 14.01.2017 р. позивачем була видана довіреність, якою остання надала право на управління та користування вищезазначеною квартирою свідку ОСОБА_8, тобто останній не міг знати достовірно, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає за вищезазначеною адресою з 2013 р. Також, суд з урахуванням вищезазначеної довіреності вважає, що в свідка ОСОБА_8 є заінтересованість у задоволенні судом даного позову, в звязку з чим не може вважати його пояснення обєктивними.
Представником позивача надана суду довідка ОСББ «Автозаводська-24» без зазначення дати видачі, згідно якої ОСОБА_2 зареєстрована, але не мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Автозаводська, 24/46 з 2013 року. Суд критично відноситься до даної довідки, оскільки як вбачається з витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку зареєстроване як юридична особа лише 26.07.2016 р., тому відсутні підстави для достовірного ствердження, що відповідач не мешкає за вищезазначеною адресою з 2013 р. (відповідачу на даний момент було лише 14 років). В даній довідці відсутні посилання на підставі чого внесені відомості про відсутність відповідача за зареєстрованим місце проживання (вихід за місце проживання відповідача, пояснення сусідів, заява відповідача тощо).
Позивачем основною причиною для предявлення даного позову зазначено, що внаслідок не проживання відповідача за вищезазначеною адресою, нараховується необґрунтована квартирна плата за відповідача, в звязку з чим позивач несе завищенні витрати по оплаті комунальних послуг. Дана обставина не може бути підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. З наданих позивачем квитанцій по сплаті за комунальні послуги вбачається, що нарахування оплати за отримані позивачем житлово-комунальні послуги здійснюється з урахуванням зареєстрованих осіб в квартирі лише за вивіз ТПВ (сміття), в інших випадках нарахування здійснюється або на підставі показів лічильника (гаряче водопостачання, споживання електроенергії) або з урахуванням площі квартири (центральне опалення, утримання будинку). При цьому позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача понесених нею витрат за оплату комунальних послуг.
Відповідно до ст.25 Загальної декларації прав людини, кожна особа має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини.
Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі і в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16.12.1966 року (ст.10).
Згідно з п.1 ст.12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16.12.1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.
Повага до права людини на житло закріплена також у ст.8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Конституція України у ст.47 ЦК України проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.
Згідно ч.1 ст.71 Житлового кодексу України, відповідно до яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно зі ст. 64 ЖК України Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Дослідивши наведені обставини, оцінивши надані позивачем докази, проаналізував правові норми, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надані належні, допустимі докази на підтвердження того, що відповідач з власної волі перестав мешкати у спірній квартирі і не проживає в ній понад 6 місяців без поважних причин.
Керуючись ст.ст.64, 71 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212 215, 224 ЦПК України, суд, -
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Автозаводська-24» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Наумова І.Й.