У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову та витребування доказів

Справа № 534/535/17

№2-з/534/7/17

29 березня 2017 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Солоха О.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову та витребування доказів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу, процентів за користування позикою та пені.

Разом із позовною заявою, подала заяву про забезпечення позову та витребування доказів.

Заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 або будь-яке інше майно, що належить на праві власності ОСОБА_4М, в межах суми заявлених позовних вимог (58 467 грн. 88 коп.) або оголосити заборону на відчуження цього майна.

Заявник також просить витребувати від Кременчуцького МБТІ та виконкому Горішньоплавнівської міської ради інформацію про наявність або відсутність на праві власності у ОСОБА_4 будь-якого нерухомого майна, в тому числі квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, підставами для забезпечення позову є неможливість виконання рішення суду.

У той же час, заявник звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, покликається на власні припущення, не навівши жодної конкретної обставини, яка б давала підстави вважати, що є загроза порушення прав позивача, а відтак загроза для утруднення виконання судового рішення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявник не навів, що накладення арешту на майно відповідача або заборону відчуження не порушить права інших осіб або не буде перешкоджати господарській діяльності у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов дозволяється забезпечити шляхом: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заявник у своїй заяві обовязок доказування та своє право диспозитивності передбачених ст.ст.11, 60 ЦПК України фактично перекладає на суд, зокрема, в частині визначення будь-якого іншого майна відповідача на яке необхідно накласти арешт чи оголосити заборону на відчуження цього майна.

У силу вимог ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року За змістом ст. 293 ЦПК ( 1618-15 ) окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування. Проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

У своїй заяві про витребування доказів заявник не надає жодних доказів, що у нього виникли складнощі у їх отриманні та не вказує обставини, які може підтвердити зазначені докази.

З урахуванням зазначеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви про витребування доказів.

Керуючись ст.ст. 137, 151-153 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволені заяв про забезпечення позову та витребування доказів.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя підпис ОСОБА_5

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха