Провадження № 2/337/1702/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.,

з участю секретаря Шварцер Г.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Запорізька Товарна Біржа «Тітан-Інвест» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

встановив:

Позивачі звернулись до суду із даним позовом. У позовній заяві зазначили, що 03 грудня 1996 року між ними та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Зазначений договір зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «Тітан-Інвест» 03.12.1996р., реєстраційний № Н-1957.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2017 року право власності кожного з них на зазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

18.09.2017 року вони звернулись до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу для посвідчення договору дарування частки квартири. Постановою нотаріуса від 18.09.2017 року їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що на час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 був неповнолітнім і не міг бути підприємцем за Законом України «Про підприємництво» та згідно ст.1 Закону України «Про товарну біржу» не міг здійснювати виробничу і комерційну діяльність.

Зважаючи на зазначену обставину позивачі вимушені звернутись до суду із позовом про визнання договору купівлі продажу дійсним.

Позивачі у судове засідання надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує.

Представник третьої особи Запорізької товарної біржі «Титан-інвест» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, заперечень проти позову не надав.

Виходячи з наведених обставин, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03 грудня 1996 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_3 з іншого було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Зазначений договір зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «Тітан-Інвест» 03.12.1996р., реєстраційний № Н-1957.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих іі перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки договір було укладено у 1996 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Позивачами були повністю виконані умови договору: позивачка ОСОБА_1 передала відповідачці передбачену договором суму грошей, позивачі вселилися до квартири, постійно проживають в ній, зареєстрували договір купівлі-продажу в ОП «ЗМБТІ» у передбаченому законом порядку, виконують всі обовязки власника. Отже істотні умови договору купівлі - продажу виконані в повному обсязі, вони зареєстровані та проживають в квартирі на протязі тривалого часу, через що договір має бути визнаний дійсним.

На теперішній час зазначену угоду неможливо посвідчити нотаріально, оскільки право власності на квартиру вже зареєстровано за кожним із позивачів (покупцями за договором).

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, угоди, укладені на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Позивач ОСОБА_2 дійсно був неповнолітнім на момент укладення угоди, проте в його інтересах діяв законний представник - ОСОБА_1. Зазначена угода повністю відповідала його інтересам , не порушувала права неповнолітнього та інших сторін угоди..

Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку .Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.Діюча на момент укладання договору купівлі-продажу квартири редакція Закону України «Про товарну біржу» не містила будь-яких обмежень щодо допущення до обігу на товарній біржі житлових квартир.

Реєстрація Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації. права власності на квартиру за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 1994 року не суперечила чинному законодавству.

Відповідно до змісту п. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. №1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуте згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Оскільки покупці повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири, сплатили за придбане майно передбачену договором суму грошей, з 1996 року зареєстровані в квартирі, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в ЗМБТІ у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу судом не визнавалася недійсною, то на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України „Про власність" позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 набули право власності на спірну квартиру і правомірно володіють нею. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

На теперішній часзазначену угоду купівлі-продажу квартири неможливо посвідчити нотаріально, оскільки право власності на квартиру зареєстровано за позивачами. Іншим способом у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним неможливо.Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачам реалізувати свої права власника із розпорядження належним їм майном.

Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України).

Таким чином, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.3, 10, 11, 208, 209, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03.12.1996р., укладений між ОСОБА_1, яка діяла від свого імені і імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, та ОСОБА_3, та зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Тітан-Інвест», реєстраційний № Н- 1957.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.М.Нещеретна