Номер провадження: 22-ц/785/7064/17
Номер справи місцевого суду: 521/1109/16-ц
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2017 року про забезпечення позову та на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2017 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання правочинів удаваними, визнання укладеними договорів, стягнення заборгованості,

встановила:

27.01.2016 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання правочинів удаваними, визнання укладеними договорів, стягнення заборгованості.

Позивачами неодноразово змінювалися позовні вимоги. В останній редакції позивачі не вказують про удавані договори, визнання договорів та стягнення заборгованості. Позивачі просили суд повернути їм спірні транспортні засоби (а.см.43-47), а саме:

сідловий тягач - Е , марки ІVECCO, модель FORD 440Е40 2002 року випуску;

напівпричіп-контейнеровоз-Е, марка ПП модель SD COACH WORKS, 1999 року випуску;

напівпричіп-контейнеровоз-Е, марка FRUEHAUF, 1997 року випуску;

сідловий тягач марки - Е, модель ІVECCO, модель FORD, 2000 року випуску.

Позивачі також просили стягнути на їх користь отримані збитки та упущену вигоду. В уточнених позовних вимогах позивачі вказали, що на їх думку транспортні засоби знаходяться у ОСОБА_3, та на їх думку, користуючись ними, останній спричинив їм матеріальні збитки та упущену вигоду.

18.05.2017 року представник позивачів ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою, в якій просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 в межах грошової суми 3059961,03 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2017 року заява про забезпечення позову була задоволена.

Було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 в межах грошової суми 3059961,03 грн., та заборонено відчуження майна до рішення суду (а.с.70).

06 липня 2017 року від ОСОБА_3 надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено (а.с.78-79).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначених ухвал суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних ухвал суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, можуть вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Пунктом 4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 22.05.2017 року, суд першої інстанції не врахував, що на момент її постановлення, позивачами ще в квітні 2017 року були повністю змінені позовні вимоги (а.с.43-47). Таким чином, суд задовольняв позов, якого вже частково не існувало.

Разом з тим, суд виходив із того, що позовні вимоги містять в собі вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачів грошових коштів у загальній сумі 114 220,27 доларів США, що в еквіваленті становить 3 059 961,03 грн. (а.с.70-71).

Таким чином, забезпечуючи позов, суд своєю ухвалою від 22 травня 2017 року наклав арешт на все рухоме і нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 в межах грошової суми 3 059 961,03 грн.

Однак, судом не було враховано того, що забезпечуючи позов таким чином, не виключено, що арешт може бути накладено не тільки на майно відповідача ОСОБА_3, а і інших осіб із аналогічним прізвищем, іменем та по-батькові, що є недопустимим.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що судом не було вказано конкретне майно на яке накладається арешт, в той час як згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, які були приєднані до матеріалів справи судом (а.с.62-68), ОСОБА_3 належить нерухоме майно в різних населених пунктах в різних областях України.

Враховуючи, що не по всім цим відомостям мається реєстраційний номер фізичної особи відповідача ОСОБА_3, арешт може бути накладено у тому числі і на майно, яке не належить вказаному відповідачеві у справі.

Крім того, накладаючи арешти на все рухоме і нерухоме майно відповідача, суд не вказав, на який саме об'єкт має бути накладений арешт, в межах позовних вимог, не з'ясував обсяг цього майна, яке належить відповідачеві у справі, що свідчить про не співмірність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду від 22 травня 2017 року, оскільки таким чином, судом не досягнута мета забезпечення позову, який забезпечується для недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

У зв'язку з цим, вищезазначена ухвала суду підлягає скасуванню з направленням питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді заяви про забезпечення позову суду першої інстанції необхідно з'ясувати обсяг майна, яке належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3, а не будь-якій іншій особі, встановити вартість цього майна і накласти на нього арешт в межах заявлених позовних вимог.

З підстав викладеного, колегія суддів також вважає за необхідне скасувати як незаконну ухвалу суду від 10 липня 2017 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову, оскільки питання щодо забезпечення позову суду належить вирішити з урахуванням змінених позовних вимог, а також вищевикладеного.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що вимоги позивачів не обгрунтовані, оскільки транспортних засобів у нього немає, і ніяких зобов'язань у нього перед позивачами також немає, то при вирішенні питання щодо забезпечення позову, зазначені обставини не можуть бути встановлені, а встановлюються лише в ході розгляду справи по суті позовних вимог.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги щодо витребування у відповідача транспортних засобів, вже забезпечені судом.

Так, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 року був накладений арешт на вищевказані спірні транспортні засоби (а.с.85). Вказана ухвала набрала законної сили і є чинною до теперішнього часу.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для постановлення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваних ухвал та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 213 ЦПК України ухвала суду повинна бути законною і обґрунтованою. Законною є ухвала, якою суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованою є ухвала, постановлена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані ухвали суду не відповідають зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги їх спростовують, оскільки ухвали постановлені із порушенням вимог процесуального права. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід задовольни, оскаржувані ухвали суду скасувати, питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2017 року про забезпечення позову та ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2017 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову скасувати, та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра