16.03.2017 643/2763/16-ц;
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 березня 2017 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова, у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Посад» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до відповідача з позовом, яким просить стягнути з останнього на свою користь моральну шкоду в сумі 50000грн. разом із судовими витратами.

Обґрунтовуючи доводи позову зазначає, що з 13.06.2012 працював на посаді водія транспортної дільниці у ТОВ фірма «Посад». До посадових обовязків виходило перевезення за завданням роботодавця, слідкування за технічним станом ввіреного автомобіля. 20.08.2015 ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням. Причиною звільнення стало те, що 25.07.2015застпив на роботу на денну зміну, яка триває з 06.30 по 15.15 згідно графіку роботи. У диспетчерській ТОВ фірма «Посад» від логіста отримав завдання, а саме, зібрати на автомобілі НОМЕР_1 гроші, які зароблені під час нічній зміни у магазинах підприємства по м. Харкову. Приїхавши за адресою: м. Харків, пр.. Тракторобудівників, 160-«б» у 10.30 продавець передала грошові кошти, запаковані у папір, про що ОСОБА_1 розписався у зошиті та одразу спрямував до автомобілю, що був припаркований за торгівельним павільйоном, а коли підійшов до автомобілю на нього здійснено розбійний напад невідомими чоловіками, в ході чого невідомі заволоділи грошима, вчинивши тілесні ушкодження. За вказано. Подією відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 187 КК України. В подальшому зясовано, що невідомі особи заволоділи грошовими коштами у розмірі 50000грн., що належали відповідачу. Службовий автомобіль знайдено через деякий час на сусідній вулиці. Також позивач зазначає, що такі завдання щодо збирання грошів доручали майже кожного разу, що не відповідала його прямих обовязків, тобто він фактично виконував роботу інкасатора. Далі, з боку відповідача в особі начальника служби безпеки ОСОБА_2 чинились незаконні дії, оскільки останній підозрював позивача у вчиненому розбою, примушував погасити викрадену суму, написання розписки тощо, навидь возили до проходження «Поліграфу». Крім того, роботодавець відмовився випускати з території підприємства автомобіль, на якому позивач приїжджав на роботу. Роботодавець не у повному обсязі оформлював розслідування нещасного випадку, не передавав лікарняний листок до фонду соціального страхування та на час звільнення не провів повне розрахування тощо. Такі дії завдали позивачу моральної шкоди, яку останній і просить стягнути з відповідача.

Позивач, його представник в судовому засіданні підтвердили вищевикладені обставини, підтримавши вимоги позову у повному обсязі.

Представник відповідача з вимогами позову повністю не погодився, надавши письмові заперечення.

Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що 13.06.2012 за заявою ОСОБА_1 та у відповідності до наказу № 413-ОС від 13.06.2012 останнього прийнято на постійну роботу на посаду водія транспортної дільниці з повною матеріальною відповідальністю.

21.08.2015 за власним бажанням ОСОБА_1 звільнено на підставі наказу № 1635-ОС від 20.08.2015.

Такі обставини підтверджено копіями заяв про прийняття та звільнення з роботи, наказами ТОВ фірма «Посад» № 413-ОС від 13.06.2012 та № 1635-ОС від 20.08.2015, договору про повну матеріальну відповідальність від 13.06.2012 (а.с.8-12).

Із матеріалів справи вбачається, що з ОСОБА_1 проведено розрахунок при звільнені, видано трудову книжку (а.с.13-1744,45), при цьому не усі належні виплати здійснено своєчасно, про що свідчать заяви ОСОБА_1, відповіді підприємства (а.с.18,19,24,32).

Далі, встановлено, що 25.07.2015 приблизно о 11.50 двоє невстановлених осіб, знаходячись за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 160 незаконно, із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоровя потерпілого ОСОБА_1 заволоділи транспортним засобом, а саме, автомобілем НОМЕР_1 та грошовими коштами в сумі 50000грн., що належать ТОВ «Посад», що вбачається із копії витягу з кримінального провадження № 0003596 (а.с.20).

Із відповіді слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 23.09.2015 за вказаним фактом проводиться перевірка, особи, що вчинили кримінальне правопорушення не встановлені (а.с.21).

27.08.2015 членами комісії ТОВ фірма «Посад» складено акт № 1 про нещасний випадок, повязаний із виробництвом (а.с.25).

Із висновку комісії ТОВ фірма «Посад» за актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 25.07.2015 о 10.30 у ТОВ фірма «Посад» від 27.08.2015 вбачається, що даний випадок пов'язаний з виробництвом і на нього складається акт за формою Н-1; особи, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку: згідно листа Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 03.08.2015 № 07/28688 «… За даним фактом СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області відкрито кримінальне провадження № 0003596 від 25.07.2015 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а.с.29-31).

Відповідно до ч.ч.1,2,3,8 ст. 36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд випад чує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому КМУ, відповідно до ЗУ «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного Кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Положеннями ст. 153 КЗпП України визначено забезпечення створення безпечних і нешкідливих умов праці на усіх підприємствах, в установах, організаціях, що покладено на власника або уповноваженого ним органу. Також визначено, що власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоровя або людей, які його оточують, і навколишнього середовища.

Як вбачається із посадової інструкції водія ТОВ фірма «Посад», на водія не покладено обовязку перевезення грошових коштів.

Між тим, як встановлено, водій ОСОБА_1 у період з 2012 по 2015, зокрема, 25.07.2015 не відмовився від перевезення виручки, грошових коштів, будь-яких заяв щодо відмови від виконання трудових обовязків або щодо несприятливих, небезпечних умов праці, не надавав.

Доводи позивача на той факт, що з боку відповідача незаконно утримувався автомобіль «ВАЗ-2107» д/з 228-41ХВ на території автостоянки ТОВ фірма «Посад», що належить ОСОБА_3 та на якому ОСОБА_1 приїхав на роботу 25.07.2015, на думку суду є голослівними, оскільки не підтверджені належними доказами: наявності права власності, розпорядження на вказаний автомобіль вищезазначеними особами, розпорядження щодо прийняття на зберігання підприємством, заяв ОСОБА_1 або власника автомобіля щодо створення перешкод тощо.

Пояснення свідка ОСОБА_3 не спростовують висновків суду і вказують на той факт, що з боку останнього як власника автомобіля «ВАЗ», що перебував у користуванні ОСОБА_1 строк користування автомобілем не визначався, ОСОБА_3 не вимагав від ОСОБА_1 повернення автомобіля, а за проханням останнього при предявленні відповідних документів безперешкодно забрали автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Абзацом 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 з подальшими змінами та доповненнями, визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивачем не доведено порушення його прав, т.я. останній взяв на себе функції, що не передбачені його трудовим обовязкам, протягом трудової діяльності не відмовився від їх виконання, тому відсутні правові підстави вважати, що саме відповідачем завдано моральної шкоди позивачу.

Частина друга ст. 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазначала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самою, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4).

Отже, аналізуючи викладене вище, надані докази, суд прийшов до висновку, що з боку позивача жодним належним доказом не підтверджено та не доведено наявність вини відповідача в діях, що завдали моральну шкоду.

Відсутні докази, що вказують на характер та обсяг страждань, що відобразилися у фізичному, душевному, психічному стражданнях, яких зазнав позивач, характеру його немайнових витрат тощо.

Затримка у виплаті коштів за листком непрацездатності виникла з розслідуванням нещасного випадку на виробництві та помилкою у лікарняному, що вбачається із відповіді ТОВ фірма «Посад» (а.с.32).

Інших доказів, щоб вказували на порушення вимог трудового законодавства, позивачем не надано.

Не заслуговують на увагу і ствердження позивача щодо неправомірних дій з боку працівника підприємства, начальника служби безпеки, оскільки носять голослівний характер, належним чином не підтверджені.

Добровільне проходження дослідження ОСОБА_1 Є,А. поліграфу за замовленням служби безпеки ТОВ фірма «Посад» (а.с.49), не є доказом неправомірної поведінки з боку відповідача, відповідно завдання останнім моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає вимоги позову необґрунтованими, не доведеними, а тому у суду відсутні правові підстави для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10,11,27,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.237-1, 153 КЗпП України, ст..ст. 23, 1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені вимог позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя