Справа № 355/163/17
Провадження № 2/355/164/17
20 березня 2017 року Баришівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лисюка О.Д.
при секретарі Ющенко Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання п.3 та п.10 договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 1040345, недійсним, -
Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» звернулося до суду з названим позовом стверджуючи, що ним було отримано інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 24 квітня 2014 року за участі автомобіля марки «Порше» (р.н. НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Форд» (р.н. АМ 1114 В І) під керуванням ОСОБА_2
Згідно наданої інформації, відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ОСОБА_3 «УТСК» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ номер 1040345.
На підтвердження наданої інформації позивачу було надано фотокопію полісу АІ номер 1040345 від 18.04.2014 року оглянувши який було встановлено, що наданий поліс не містив відомостей про уповноважену особу, яка його підписала; відсутній код страховика та наявні розбіжності між підписом ОСОБА_1 в вищевказаному полісі та його підписом в довіреності від 08.12.2015 року.
На підставі наведеного ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» просить суд визнати п.3 та п.10 договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 1040345, недійсним та стягнути сплачений судовий збір.
В судовому засіданні представник позивача директор юридичного департаменту ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» ОСОБА_4 позовні вимоги свого довірителя викладені в позовній заяві до суду підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 до зали суду повторно не з'явився, був належним чином повідомлений через засоби масової інформації, а саме в газеті «Час Київщини» від 17.03.2017 року. Причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.
Судом встановлено, що до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» було надіслано інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, котра сталася 24 квітня 2014 року приблизно о 14 годині 40 хв. за участі автомобіля марки «Порше» (р.н. НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Форд» (р.н. АМ 1114 В І) під керуванням ОСОБА_2
Згідно наданої позивачу інформації, цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП було застраховано у ОСОБА_3 «УТСК» на підставі Договору (Полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ номер 1040345 на підтвердження чого було надано фотокопію полісу АІ номер 1040345 від 18.04.2014 року. При цьому, як вбачається із розділу 13 даного полісу, в ньому не зазначено уповноважену особу, якою відповідний поліс виписувався, відсутній підпис агента або уповноваженої особи позивача, яка мала право укладати поліс.
Судом також встановлено, що в розділі 1 полісу не зазначено код страховика 045 та інші контакті дані.
Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган та особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязані діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Згідно частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити діючому законодавству, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 18 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Відповідна норма закону визначена ст. 983 Цивільного кодексу України.
Момент укладання договору може не збігатися з моментом набранням чинності, а у даному випадку, моментом укладання договору є момент набрання ним чинності, а тому юридичне значення має той факт, що коли договір укладено, але перший платіж страхувальником не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик - ОСОБА_3 «УТСК» не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.
Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Судом встановлено, що грошові кошти (страхова премія) за договором (Полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ номер 1040345 було зараховано на поточний рахунок Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» лише 14 травня 2014 року (за умови ДТП 24.04.2014 року), що ставить під сумнів достовірність даних наведених в пункті 10 даного полісу в якому зазначається, що страхова премія була сплачена позивачу 18.04.2014 року о 14 год. 50 однак належних доказів, які б підтверджували дійсність проведеної оплати, позивачеві надано не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 998 Цивільного кодексу України, наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вимог ст. 18 Закону України «Про страхування» та фактичного надходження платежу за полісом 14.05.2014 року суд вважає, що п.3 пункт договору ( Полісу ) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ номер 1040345 щодо зазначення у ньому строку дії з19.04.2014 року по 18.04.2015 року, є недійсним, оскільки в даному випадку строк дії договору мав починатися з 00 год. 00 хв. 15.05.2014 року (наступний день з дня надходження страхового платежу).
Оскільки в судовому засіданні встановлено, що по договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №1040345 були порушені пункти 3 та 10 вищезазначеного договору, суд приходить до переконання про обгрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 79, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 509, 626, 638, 979, 983, 989, 998 ЦК України, ст.ст.16, 18 Закону України «Про страхування», суд, -
позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання п.3 та п.10 договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 1040345, недійсним, - задовольнити.
Визнати п.3 та п.10 договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 1040345, укладений 18.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_1, недійсними.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_5