22-ц/775/179/2017(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Щербіна А.В.
Суддя-доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 1 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2015 року Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зокрема зазначили, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3, 09 вересня 2012 року був укладений Договір, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг , «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Також у Договорі сторони погодили, що власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Крім того, відповідно до Договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

ПАТ КБ «Приватбанк» вказує, що Відповідач допустив порушення умов Договору, внаслідок чого станом на 31.03.2015 року виникла заборгованість у розмірі 22770,71 грн., яка складається з наступного: 13089,99 заборгованість за кредитом; 7370,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 750,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф 500,00 грн. (фіксована частина); 1061,51 грн. (процента складова).

Посилаючись, зокрема на ст.ст.530, 598, 599, 629, 1054 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 22770,71 грн., яка складається з наступного: 13089,99 заборгованість за кредитом; 7370,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 750,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф 500,00 грн. (фіксована частина); 1061,51 грн. (процента складова).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 1 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального та матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач до суду не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання відповідно вимогам ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб'єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» затвердженою Постановою Національного банку від 12.11.2003, № 492, «Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року № 223 та «Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем» затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.09.2007 року № 348.

Згідно з п.п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації належного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1% суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з вимогами п. 1.8 Інструкції НБУ №492 банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією, Положенням НБУ №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.

Пункти 6.7, 6.8 Положення НБУ № 223 встановлюють, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2012 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою - заявою про оформлення на його ім'я пластикової картки «Карта Gold».

Підписуючи вказану анкету-заяву, відповідач ОСОБА_3 погодився з тим, що ця заява разом пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Крім того, згідно з п.1.1.2.7 Умов та Правил, власник карти зобов'язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

З розрахунку заборгованості наданої банком вбачається, що 06.05.2014 року розмір заборгованості за платіжною карткою ОСОБА_3 складав 2430,32 грн., а 07.05.2015 року сума заборгованості вже складала 15170,50 грн.

З виписки по картці НОМЕР_1 вбачається, що 06.05.2014 року з цієї картки у м.Санкт-Петербург були зняті грошові кошти в сумі 12740,18 грн.

Відповідно до п.1.1.1.49 Умов та Правил, пільговий період кредитування це встановлений банком період з моменту виникнення заборгованості по кредиту, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом здійснюється по пільговій ставці (0,01% річних). Пільговий період розповсюджується як на готівкові, так і безготівкові платежі та на операції по зняттю готівкових в банкоматі або через касу.

Згідно розрахунку заборгованості наданої банком вбачається, що 12.06.2014 року ОСОБА_3 погасив заборгованість за кредитом в сумі 2510,00 грн.

Відповідно до протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.05.2014 року, яка була подана ОСОБА_3 о 15 год. 55 хв. до слідчого відділу Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, ОСОБА_3 просив притягнути до відповідальності невідому особу, яка викрала з його картки НОМЕР_1 грошові кошти.

Відповідно до листа слідчого Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області Кучуріної Ю.В., досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом крадіжки грошових коштів з банківської картки ОСОБА_3 триває, особа, яка вчинила злочин, не встановлена.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України в Постанові від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15 виклав таку правову позицію:

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» жодних дій для встановлення обставин здійснення вказаної в даній справі незаконної операції не вчинив. При цьому, доказів того, що ОСОБА_3 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, ПАТ КБ «Приватбанк» суду не наддав.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 1 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді