АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 649/519/16-ц Головуючий в суді І інстанції:ОСОБА_1
Номер провадження:22-ц/791/671/17 Доповідач: Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року грудня місяця 06 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Кузнєцової О.А.

ОСОБА_2

Секретар: Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фермерського господарства «Джерело» про визнання договору оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності, відповідно до Державного акту серії ЯЕ 942816 належить земельна ділянка (пай) сільськогосподарського призначення площею 5,58га. Позивач вказав, що договорів оренди зазначеної земельної ділянки не укладав.

В 2014 році він довідався, що належна йому на праві власності земельна ділянка використовується фермерським господарством «Джерело» на підставі договору оренди землі від 16 лютого 2012 року, укладеним між ним та відповідачем строком на 49 років.

В обґрунтування позову вказав, що договір оренди землі з ФГ «Джерело» не укладав та не підписував, з приводу чого ОСОБА_3 на підставі ст.203, 215 ЦК України просив визнати недійсним договір оренди землі від 16 лютого 2012 року, укладений між ним та фермерським господарством «Джерело» в особі голови господарства ОСОБА_4 та зареєстрованого відділом Держкомзему у Великолепетиському районі у Державному реєстрі земель запис від 24.04.2012 року №00908. Стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 551,20грн.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди землі недійсним, суд першої інстанції виходив із недоведеності ОСОБА_3 належними та допустимими доказами факту укладення та не підписання позивачем оспорюваного договору.

Проте, погодитися з висновком суду не можна.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частин 1, 3 даної норми матеріального права зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

З матеріалів справи встановлено, що 16 лютого 2012 року між ОСОБА_3 та фермерським господарством «Джерело», в особі голови господарства ОСОБА_4,був укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,58га, розташованої на території колишнього КСП ім. Леніна Князе-Григорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, строком на 49 років. Договір зареєстрований Відділом Держкомзему у Великолепетиському районі Херсонської області, про що зроблений відповідний запис в Державному реєстрі земель від 24.04.2012 року №00908 (а.с.8). Земельна ділянка належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ЯЕ952816.

З оспорюваного договору встановлено, що він укладений між орендодавцем ОСОБА_3, який передав в оренду ФГ «Джерело» належну йому на праві власності земельну ділянку у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №337-ПТ від 18 серпня 2017 року, досліджувальний підпис від імені гр. ОСОБА_3, зображення якого міститься у розділі «Реквізити і підписи сторін» у графі «Підпис» на зворотному боці наданого на дослідження договору оренди землі від 16 лютого 2012 року, зареєстрованого Відділом Держкомзему у Великолепетиському районі Херсонської області у Державному реєстрі земель 24 квітня 2012 року за №00908 виконаний не гр. ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.162-169).

Разом з цим, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не заперечував, що надавав ФГ «Джерело» в оренду належну йому земельну ділянку, за що отримав від відповідача в рахунок сплати орендної плати 1000грн., що підтверджується технічним записом судового засідання від 06 грудня 2017 року.

Представники ФГ «Джерело» пояснили, що між господарством та ОСОБА_3 у лютому 2012 року був укладений спірний договір оренди. В рахунок майбутніх платежів по орендній платі 27 квітня 2012 року ОСОБА_3 сплачено 56000грн., на підтвердження яких позивачем складено відповідну розписку. Ці обставини встановлювалися судом під час розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_3 до ФГ «Джерело» про розірвання договору оренди землі від 16 лютого 2012 року, в якій заявлено позов у звязку із невиплатою відповідачем заборгованості по орендній платі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Отже, преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 31 травня 2016 року, що набрало законної сили, і є чинним, у задоволенні позову ОСОБА_3 до фермерського господарства «Джерело» про розірвання договору та стягнення заборгованості по орендній платі, відмовлено. Цим судовим рішенням встановлено, що 16 лютого 2012 року між ОСОБА_3 та ФГ «Джерело» укладений договір оренди землі, який 24 квітня 2012 року зареєстровано відділом Держкомзему у Великолепетиському районі у Державному реєстрі земель запис №00908.

Таким чином, зазначеним рішенням, що набрало законної сили та яке має преюдиційне значення, встановлено правомірність та дійсність оспорюваного в даній справі договору оренди землі від 16 лютого 2012 року і вказана обставина, в силу вимог ч.3 ст. 61 та ч.2 ст. 223 ЦПК України, не може оспорюватися в іншому процесі.

Висновок судової почеркознавчої експертизи в силу вимог ст. ч.6 ст. 147 ЦПК України не є обовязковим для суду і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

З огляду на зазначені положення законодавства колегія суддів дійшла висновку, що при наявності рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 31 травня 2016 року, яке відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішені справи, суд не вправі його змінювати, зокрема шляхом визнання цього ж самого договору оренди землі недійсним.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у правових позиціях в справах № 6-1199цс16 постанова від 06.07.2016 та №6-1414цс17 постанова від 13.09.2017.

Враховуючи наведене позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним задоволенню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи та його висновки не відповідають обставинам справи, в силу вимог ст. 309 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2016 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до фермерського господарства «Джерело» про визнання договору оренди землі недійсним, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.А. Кузнєцова

ОСОБА_2