Провадження № 2/760/4137/17
В справі № 760/ 8248/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

представника позивачки - ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить розірвати укладений з відповівдачем шлюб, посилаючись на те, що сім»я розпалась і примирення неможливе.

Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини від усіх видіі його заробітку /доходу/, посилаючись на те, що добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач відмовляється.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково.

Не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Однак зазначив, що відповідач не працює, а тому просив стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, або, в протилежному випадку, в розмірі ? частини його заробітку /доходу/.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 26 листопада 2011 року.

Від шлюбу мають малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім»ї. Конфлікти, що виникали між ними, привели до її розпаду. Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, ведення домашнього господарства, проживають окремо.

На примирення на згодні.

За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім'ї випливає, що однією із ознак сім'ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.

Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі, відсутність взаємної підтримки, як подружжя, виходячи з рівноправ»я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім»я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Сторони такої домовленості до звернення до суду не досягли.

За змістом ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в т.ч. щодо її матеріального утримання,і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Тобто, законом покладено обов»язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття на обох батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.182 СК України та приписів п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Виходячи з того, що відповідач працездатний, може утримувати свою неповнолітню дитину, зобов'язаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Виходячи з цього, здатність та обов»язок відповідача, як батька, утримувати свою неповнолітню дитину, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки.

Звертаючись до суду, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку /доходу/.

З точки зору закону та викладеного вище правового обгрунтування обов»язок утримання неповнолітніх дітей лежить на кожному з батьків.

Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку /доходу/.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 640, 00 гр. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду в частині вимоги про розірвання шлюбу, та 640, 00 гр. судового збору на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» віід сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 640, 00 гр. судового збору в частині вимог про розірвання шлюбу, та 640, 00 гр. в частині вимог про стягнення аліментів на користь держави.

Керуючись ст.ст.3, 104,110,112-113,180-182,184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60,88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 26 листопада 2011 року в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім»ї / а./з. № 4007/ між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвати.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку /доходів/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2017 року і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 640, 00 гр. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 640, 00 гр. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя Л.А.Шереметьєва