Дата документу 21.03.2017
Справа № 320/8229/16-ц
Провадження №2/320/774/17
21 березня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Бахаєва І.М.
при секретарі - Фурсовій Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Запорізької області про визнання договору оренди недійсним, суд
Позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради Запорізької області про визнання договору оренди недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є власником квартири № 47 у будинку № 36/5 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь, Запорізької області. При вході в підїзд № 2 будинку № 36/5 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь розташована сміттєкамера, площею 4,1 кв. м., якою позивачка користувалась як кладовою, для зберігання інвентарю, колясок, будівельних матеріалів. В липні 2016 року позивачка отримала припис № 22 від 01.07.2016 року від відділу з благоустрою та екології виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, згідно з яким вона повинна звільнити сміттекамеру. Не погоджуючись з цим приписом, 07 червня 2016 року позивачка звернулась до ОСОБА_2 міського голови зі скаргою. Листом від 19.07.2016 року за № 2-1125 позивачці повідомлено, що це приміщення передано в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Відповідно до договору оренди № 26 від 01.06.2016 року, ОСОБА_2 міська рада передала в оренду ОСОБА_3 нежитлове приміщення на 1 поверсі, площею 4,1 кв.м та нежитлове приміщення на 2 поверсі, площею 2,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Мелітополь, проспект 50-річчя Перемоги, 36/5.
Цей факт, призводить до порушення прав позивачці, як власника даного будинку.
Позивачка в судове засідання не зявилася, але на адресу суду, від неї надійшла письмова заява про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі, та наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, рекомендованим листом, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходило.
ОСОБА_1 неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення.
У звязку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивачка є власником квартири № 47 у будинку № 36/5 по проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь, Запорізької області (договір купівлі-продажу квартири від 31.03.2006 року, посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 109). Позивачка користувалась сміттекамерою, що виходить із припису № 22 від 01.07.2016 року відділу з благоустрою та екології виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, згідно з яким вона повинна звільнити сміттекамеру.
Відповідно до договору оренди № 26 від 01.06.2016 року, ОСОБА_2 міська рада передала в оренду ОСОБА_3 нежитлове приміщення на 1 поверсі, площею 4,1 кв.м та нежитлове приміщення на 2 поверсі, площею 2,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Мелітополь, проспект 50-річчя Перемоги, 36/5.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.
Згідно положень ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
У Рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).
Як зазначено у п.1 рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011, в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.
Так, згідно визначень, наведених у ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення), а нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.
Приміщення, які Відповідач передав в оренду є сміттекамерою, і це підтверджується приписом № 22 від 01.07.2016 року, та приписом № 5 від 09.06.2015 року. Сміттєкамера - це допоміжне приміщення багатоквартирного будинку, яке одночасно з приватизацією передається безоплатно у спільну власність громадян.
Ст. 368 Цивільного кодексу передбачено, що спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. При цьому співвласники майна, що перебуває у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Розпорядження таким майном здійснюється за згодою всіх співвласників. Для передачі допоміжного приміщення сміттєкамери в оренду необхідно було отримати згоду всіх без винятку власників квартир багатоквартирного будинку.
Таким чином, у відповідності до діючого законодавства зазначене приміщення повинно належати співвласникам квартир.
Відповідач порушив право спільної сумісної власності позивачки на допоміжне приміщення, передбачене ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Запорізької області про визнання договору оренди недійсним такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 15, 57, 59, 107, 208, 224-228 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Запорізької області про визнання договору оренди недійсним - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ