АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1942/17 Головуючий 1 інст. Гетьман Л.В.
Справа № 628/4106/15-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н (заява позичальника), відповідно до якого банком передано ОСОБА_1 кредитну картку зі строком дії до 12/08 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 15000,00 грн., в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту вона сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. ОСОБА_1 особистим підписом в заяві підтвердила свою згоду про те, що вона попередньо ознайомлена та погодилася з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані у письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підписала заяву про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами, що складає кредитний договір.

Зазначив, що банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобовязання належним чином до теперішнього часу не виконав, у звязку з чим розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 за кредитом перед банком відповідно до детального розрахунку станом на 07 грудня 2015 року складає 13452,03 грн.

Вказав, що датою грудень 2008 року визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки встановлені тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за кредитним договором № б/н від 08 липня 2008 року та припинення зобовязань в цілому.

Вважав, що кредитний договір не є розірваним чи припиненим. Відповідно до умов договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за кредитом як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначив, що банк вважає за необхідне захистити свої права та стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за кредитом за період з 07 грудня 2012 року по 07 грудня 2015 року за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 07 грудня 2015 року віднімаємо розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 07 грудня 2012 року, таким чином сума заборгованості за відсотками за період з 07 грудня 2012 року по 07 грудня 2015 року складає у розмірі 23705,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за договором № б/н від 08 липня 2008 року, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 07 грудня 2012 року по 07 грудня 2015 року у розмірі 23705,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за договором № б/н від 08 липня 2008 року, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 07 грудня 2012 року по 07 грудня 2015 року у розмірі 23705,00 грн. та судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилалась на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що протягом часу користування картки, строк дії якої був до грудня 2008 року нею було погашено як тіло кредиту, так і відсотки в повному обсязі у відділенні Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», який знаходився в гіпермаркеті «Метро» міста Харкова, якого на даний час вже там не існує та картку вона здала до цього відділення банку; що розрахунок банку не відповідає дійсності та має розбіжності; що в позові банк жодним чином не вказує, на яку саме суму заборгованості за кредитом нараховуються відсотки; що безпосередньо нею на роздруківці наданої банком «Умов та правил надання банківських послуг» жодного її підпису не має, а тому можна брати під сумнів їх ідентичність; що після закінчення дії картки, а саме 12/08 банк нової картки не видавав та карткою вона не користувалася; що в своєму позові банк про поновлення перебігу позовної давності не вказував.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду з позовом у банку не сплив.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 15000,00 грн. до грудня 2008 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що оскільки банк до неї протягом 7 років щодо стягнення заборгованості не звертався, вона вважала, що заборгованість за кредитним договором вона сплатила в повному обсязі. Про те, що вона має заборгованість перед банком, їй стало відомо тільки в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Представник банку в суді апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_1 має заборгованість перед банком тільки за відсотками в період з 07 грудня 2012 року по 07 грудня 2015 року в сумі 23705,00 грн. та зазначив, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила у травні 2010 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснено у травні 2010 року. Банк звернувся до суду з позовом до позивача тільки у грудні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 просила суд застосувати строк позовної давності, (а. с. 28, 55).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову банку у звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічному акціонерному товариству ОСОБА_2 «ПриватБанк» - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії