Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди спричиненої не виконанням грошового зобовʼязання та не виконанням рішення суду, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2009 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто 55 380 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також понесені судові витрати у розмірі 205 грн. Даним рішенням установлено, що у липні 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 в усній формі був укладений договір про виконання останнім будівельних робіт з ремонту даху будинку АДРЕСА_1. Для придбання будівельних матеріалів й оплати будівельних робіт, позивач особисто передав відповідачу грошові кошти в сумі 3 500 доларів США. Після одержання грошей, ОСОБА_5 розібрав старий дах, подальші роботи припинив, у зв'язку з чим, покрівля даху від опадів прийшла у непридатний стан. Судом було встановлено, що шкода заподіяна саме з вини ОСОБА_5 та з нього на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню

55 380 грн, а саме: 9 685 грн за понесені витрати на придбання будматеріалів; 14 795 грн у рахунок виплати понесених витрат на виплату ОСОБА_6 за виконані роботи після ОСОБА_5; 12 650 грн у рахунок виплати понесених витрат на виплату ОСОБА_7 за виконані ремонтні роботи з усунення наслідків після недовиконаних робіт ОСОБА_5;

18 250 грн, отримані ОСОБА_5 в рахунок повернення отриманих від позивача грошей у липні 2007 року. Вказане рішення відповідач в добровільному порядку не виконав.

19 квітня 2011 року державним виконавцем Баглійського ВДВС були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення з відповідача 55 380 грн та 205 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 5 березня 2015 року ОСОБА_5 оголошено у розшук.

9 березня 2016 року на картковий рахунок позивача з Баглійського ВДВС надійшли грошові кошти в сумі 5 000 грн, а 22 березня 2016 року надійшли грошові кошти в сумі 50 585 грн.

Позивач зазначав, що зобов`язання, яке взяв на себе відповідач, отримавши грошові кошти в сумі 3500 доларів США, не виконане, після набрання чинності судовим рішення Дніпропетровського районного суду від 3 липня 2009 року грошове зобов'язання не було своєчасно виконане відповідачем. Кошти за цим рішенням фактично сплачено через шість років. Станом на 22 березня 2016 року з 3 500 доларів США боргового зобов'язання відповідач сплатив лише 690,05 доларів США. Після сплати залишилось не виконано боргове зобов'язання на суму 2 809,95 доларів США.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 91 356,68 грн на відшкодування компенсації з урахуванням 3% річних за весь час прострочення грошового зобов'язання, отриманого ОСОБА_5 у доларах США в 2007 році, 32 117,50 грн внаслідок зменшення визначеного за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2009 року грошового еквівалента шкоди, яке сталося в результаті інфляції гривні.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 32 117,50 грн та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 10 923,48 грн, а всього 43 040,98 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, при вирішенні спору встановлено, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2009 року з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 стягнуто 55 380 грн на відшкодування матеріальної шкоди. Рішення набрало законної сили 24 серпня 2009 року. Даним судовим рішенням матеріальна шкода стягнута в національній валюті України, а не в грошовому еквіваленті до іноземної валюти - долара США

19 квітня 2011 року державним виконавцем Баглійського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 55 380 грн.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 9 березня 2016 року на картковий рахунок ОСОБА_4 з Баглійського ВДВС надійшли грошові кошти в сумі 5000 грн, а 22 березня 2016 року в сумі 50 585 грн.

23 березня 2016 року державним виконавцем Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

За змістом ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінив у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що відповідальність за прострочення боржником виконання грошового зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України наступає при невиконанні рішення суду про стягнення суми. Оскільки відповідач

ОСОБА_5 неналежно виконувала грошове зобов'язання по сплаті коштів, тому позивач має право вимагати стягнення інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних, які є особливою мірою відповідальності боржника та виступають способом захисту майнового права та інтересу

Вимоги позивача щодо стягнення не виконаного грошового зобов'язання та 3% річних у доларах США виходячи із курсу Національного банку України суд правильно вважав безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону і фактичних обставинах справи.

Доводи касаційної скарги про те, що простроченим грошовим зобов'язанням ОСОБА_8 є грошова сума 3 500 доларів США є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, згідно яких, простроченим грошовим зобов'язанням, на яке поширюються вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо його сплати з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, є присуджена до стягнення з ОСОБА_8 грошова сума у розмірі 55 380 грн.

Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 3 липня 2009 року грошова сума 3 500 доларів США, отримана ОСОБА_5 від ОСОБА_4 за їх усним договором про виконання ремонтних робіт, увійшла до суми 18 250 грн до складу присудженої до стягнення загальної суми у розмірі 55 380 грн.

За цих обставин, доводи касаційної скарги позивача про стягнення 3% річних та різниці між переданою ОСОБА_5 та отриманою від нього грошовою сумою у вигляді еквіваленту валюти США вбачаються необґрунтованими та не узгоджуються з нормами матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська