АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/226/17 Справа № 199/7398/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Демченко Е.Л.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, який діє також в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності та виплату компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він є власником 51/400 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 травня 2012 року. ОСОБА_2 на праві власності належить 51/200 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2012 року, реєстровий №3-2226, після батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року; та 51/400 частина - згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 вересня 2012 року, реєстровий №3-2228, після матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. На підставі договору дарування від 21 січня 2004 року, реєстровий №3-82 співвласником 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 Він разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані у домоволодінні АДРЕСА_1, 51/100 частина якого становить квартиру АДРЕСА_3 що на праві спільної часткової власності належить сторонам, та складається з: 1-1 - кухня, 1-4 - житлова кімната, 1-3 - житлова кімната, 1-1 - житлова кімната, загальна площа - 44,7 кв.м., житлова площа - 38,8 кв.м. Він разом зі своїми неповнолітніми дітьми іншого житла у власності не мають. ОСОБА_2, яка також зареєстрована у домоволодінні АДРЕСА_1, чинить йому перешкоди у користуванні власністю та вселила в будинок невідомих сторонніх людей, тому просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном, вселилити його та його неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_3

ОСОБА_2 звернулася із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності та виплату компенсації.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилалась на те, що їй на праві власності належить 153/400 (51/200 та 51/400) частини домоволодіння АДРЕСА_1. Інша 51/400 частина домоволодіння на праві власності, на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2012 року належить її племіннику ОСОБА_3, який в даному будинку не проживає, має інше житло. Оскільки його частка в домоволодінні є незначною, виділити її в натурі або в користування неможливо, тому просила припинити право власності ОСОБА_3 на 51/400 частини домоволодіння АДРЕСА_4, визнати за нею право власності на вказану частину та стягнути з неї на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості вказаної частини домоволодіння.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_3, який діє також в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення задоволено. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю - 51/400 частиною домоволодіння АДРЕСА_4. Вселено ОСОБА_3 та його малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в 51/100 частину (квартиру АДРЕСА_3) домоволодіння АДРЕСА_4. ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності та виплату компенсації,- відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243 гривні 60 копійки судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року скасувати, ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення та задовольнити її зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Непорушність права власності регламентується ст. 321 ЦК України, згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі ст.ст. 364, 365 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до статті 8 ЦПК України та статті 3 Конвенції «Про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, суд повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 травня 2012 року, яке набрало законної сили, на праві власності належить 51/400 частина домоволодіння АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3) (а.с. 6, 7, 187, 188).

ОСОБА_2 на праві власності належить 51/200 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2012 року, реєстровий №3-2226, після смерті батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та 51/400 частина - згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 вересня 2012 року, реєстровий №3-2228, після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (квартира АДРЕСА_3) (а.с. 41-44, 187, 188).

Співвласником 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_2) є ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 21 січня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С., реєстровий номер 3-82 (а.с. 165, 166, 170, 187, 188).

ОСОБА_3 з 14 грудня 2012 року, разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані в домоволодінні АДРЕСА_1, що становить квартиру АДРЕСА_3 та складається з: 1-1 - кухня площею 5,8 кв.м., 1-4 - житлова кімната площею 9,8 кв.м., 1-3 - житлова кімната площею 17,4 кв.м., 1-4 - житлова кімната площею 11,6 кв.м., загальна площа - 44,7 кв.м., житлова площа - 38,8 кв.м. (а.с.10-12, 13, 14, 165, 166).

Таким чином, право власності на 51/400 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3 є правомірним, що надає йому законних підстав для володіння та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_3, звернувшись до суду із вищевказаними позовними вимогами, посилався на те, що ОСОБА_2, яка є співвласником 153/400 частина вищезазначеного домоволодіння, чинить йому перешкоди у користуванні належним йому житлом (а.с. 3-6).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1001-13 від 17 жовтня 2013 року Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз, проведеної в ході судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі, у якій позов ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України по заяві позивача ОСОБА_3, експертом визначено, що виділення в натурі 51/400 частин з 51/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, до якої входить квартира АДРЕСА_3 в житловому будинку літ. А-1, сарай літ. Д, гараж літ. К, літня кухня літ. Б, літній душ літ. М відповідно вимог ДБН В. 2.2-15-2005 року «Будівлі і споруди. Житлові будівлі. Основні положення» - неможливо (справа №2/199/1386/13, а.с. 50-51, 62. 64).

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_3 до 14 грудня 2012 року був зареєстрований в АДРЕСА_5, який, відповідно до договору купівлі-продажу від 20 серпня 1980 року, належить його батьку - ОСОБА_10 (а.с.12, 218, 219, 228).

ОСОБА_2, звернувшись із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3, посилалася на те, що їй належить 153/400 частина домоволодіння АДРЕСА_2, ОСОБА_3 належить 51/400 частина цього домоволодіння, та його частка є незначною, спільне користування будинком неможливе, він та його неповнолітні діти мають інше житло (а.с.36-38).

ОСОБА_3 заперечував проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про припинення його права власності на 51/400 частини домоволодіння та виплату йому компенсації, посилаючись на те, що іншого житла він у власності не має.

Статтею 365 ЦК передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З аналізу вказаної статті слідує, що судам варто звернути особливу увагу на те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК, з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається доказів на підтвердження того, що у власності ОСОБА_3 є якесь інше житло, крім 51/400 частини домоволодіння АДРЕСА_2 (квартира АДРЕСА_3), матеріали справи не місять (а.с. 223, 224).

Також у вказаному будинку є зареєстрованими неповнолітні діти ОСОБА_3

За таких обставин відсутні підстави вважати, що припинення права власності ОСОБА_3 на 51/400 частину спірного домоволодіння не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника, і членам його сім'ї, якими є неповнолітні діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Слід зазначити відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З матеріалів справи вбачається вартість 51/400 частини домоволодіння, згідно висновків судової оціночно-будівельної експертизи від 04 квітня 2016 року, проведеної в ході розгляду даної цивільної справи, становить 95 244 грн. (а.с.93-101).

Внесення вартості 51/400 частини домоволодіння, що належить ОСОБА_3, на депозитний рахунок суду було здійснено - 22 червня 2016 року, тобто вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення у даній справі, та внесення таких коштів було здійснено не позивачем за зустрічним позовом, а іншою особою - ОСОБА_11 (а.с. 211).

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що невнесення зазначеної вище суми на депозитний рахунок суду до ухвалення судом оскаржуваного рішення у даній справі, яка розглядалася судом з вересня 2014 року, було зумовлено поважними причинами, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 надано не було.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про усунення йому перешкод у користуванню власністю, вселення його та його дітей у належну йому частку будинку та відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_12 про припинення права власності ОСОБА_3 на належну йому частку домоволодіння, визнання права власності за ОСОБА_12 та виплату компенсації на підставі наданих суду доказів на час ухвалення рішення.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішення суду є необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді