Справа № 496/4143/17
Провадження № 2/496/2150/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1В, про забезпечення позову, за цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла заява про забезпечення позову в якій відповідач просить накласти арешт на земельну ділянку розташовану за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, вул. Преображенська, 73 та на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.. Обґрунтовує необхідність забезпечення позову тим, що позивач за своїм власним бажанням прийняв рішення щодо порядку відчуження особистого майна ОСОБА_3, на яке він не мав права розпорядження.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Повноваження суду першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 ЦПК України).

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідач посилається на те, що позивач нібито здійснив відчуження вказаного майна на користь ОСОБА_4 згідно до договору довічного утримання (догляду) від 01 вересня 2016 року.

Відповідно до діючого законодавства договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (стаття 745 ЦК). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним. Момент виникнення прав та обовязків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає i право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство повязує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис.

В даному випадку, відсутні докази про те, що зазначені норми закону були дотримані і, відповідно, що вказане майно було відчужене.

Тобто, суду не доведено, що необхідні заходи забезпечення позову для належного виконання рішення суду, тому підстав для накладення на зазначену земельну ділянку немає.

Крім іншого, суд зазначає, що тільки в цьому провадженні буде розглядатись спір про спадщину спірного майна, тобто за наслідками розгляду справи, буде визначено, хто стане його власником та зможе відчужувати відповідно до закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 151, 153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У заяві відповідача ОСОБА_1В про забезпечення позову шляхом накладення арешту, за цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Буран В.М.

24 листопада 2017 року