Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

Писаної Т.О., МостовоїГ.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Гриня Костянтина Андрійовича, який діє від імені Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 13 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7 800 грн зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з тим, що боржник своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, утворилась заборгованість, яка станом на 08 липня 2015 року становить 23 976 грн 17 коп. Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Гринь К.А., який діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2016 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки факту користування відповідачем кредитними коштами після закінчення строку дії картки позивачем не доведено.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 лютого 2007 року між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 750 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць (30 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с.8).

Вказаний договір складається із заяви позичальника разом з умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), правилами користування платіжною карткою (а. с. 7-14).

Згідно з Умовами, які затверджено головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», для надання послуг банк відкриває клієнтові картрахунки, видає клієнтові картки, вид та термін дії яких визначено у заяві й пам'ятці клієнта (п. 3.1). Клієнт або його довірена особа використовує платіжні картки у розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки (п. 3.4).

Строк дії картки вказано на лицьовій стороні і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного у ній місяця.

Отримана ОСОБА_3 платіжна картка була дійсною по грудень

2008 року.

У п. 5.4 розділу «Порядок нарахування і оплати процентів, порядок погашення боргових зобов'язань» вказаних Умов зазначено, що строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті.

Пунктом 9.1 Умов передбачено, що для зупинення або попередження будь-яких незаконних або неузгоджених з банком дій з карткою держатель доручає банку у будь-який час і без укладення будь-яких додаткових угод зупинити або припинити дію картки.

Відповідно до пунктів 9.3, 9.6 Умов картрахунки відкрито на необмежений термін, але у разі відсутності на ньому грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти та при ненадходженні грошових коштів протягом трьох місяців з моменту закінчення строку дії карти, банк стягує комісію за обслуговування рахунку.

Встановлено, що станом на 08 липня 2015 року сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором б/н від 13 лютого 2007 року становить 23 976 грн 17 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 22 095 грн 41 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 262 грн 85 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі 1 117 грн 91 коп.

Згідно з п. 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Відповідно до п. п. 6.5, 6.6 Умов позичальник зобов'язувався погашати заборгованість закредитом, процентами за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. А у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), сплатити винагороду банку.

Як передбачено п. 5.3 Умов, банк залишає за собою право в односторонньому порядку за рішенням банку, без повідомлення клієнта, змінювати розмір встановленого на платіжну картку кредитного ліміту.

Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф урозмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Відповідно до п. 3.1.1 Умов строк дії карти вказаний на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Пунктом 3.1.3 Умов встановлено, що по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.1.4 Умов строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає.

Судами встановлено, що строк дії платіжної кредитної картки «Метро» за договором б/н, укладеним між сторонами 13 лютого 2007 року, встановлений до грудня 2008 року.

Під час судового засідання в суді першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Позовна давність за ст. 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно із ст. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Також ст. 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, тому обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року справа № 6-127цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Строк дії договору згідно з платіжною карткою та Умовами - до грудня 2008 року.

Судами встановлено, що позовна давність повинна відраховуватися від грудня 2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 18 серпня 2015 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду першої інстанції (а. с. 2), через більш ніж 6 років, тобто з пропуском трирічного строку встановленого законом.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що зобов'язання за кредитним договором не припинились.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на Умовах надання споживчого кредиту наявний підпис лише представника ПАТ КБ «Приватбанк».

Матеріали справи не містять умов надання споживчого кредиту, відповідно до яких строк позовної давності за домовленістю сторін встановлено понад встановлений законом строк.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із пропуском трирічного строку встановленого законом, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що повна відмова у задоволені позовних вимог є неправомірною, оскільки відповідно до положень ст. 625 ЦК України, яка передбачає обовʼязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовʼязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, суд касаційної скарги оцінює критично, з огляду на наступне.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Гриня Костянтина Андрійовича, який діє від імені Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2016 року, якою залишено без змін рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17 листопада 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.О. Писана Г.І. Мостова