Справа № 296/7160/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи "Центральна міська лікарня №1" про відшкодування шкоди завданої здоров'ю ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Центральна міська лікарня №1» м. Житомира в якому просить визнати факт зараження вірусом гепатиту "В" з вини комунальної установи «Центральна міська лікарня №1» м. Житомира та стягнути з комунальної установи «Центральна міська лікарня №1» суму майнових збитків в розмірі 14590,00 грн. та компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 860000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в період перебування на лікуванні в Комунальній установі «Центральна міська лікарня №1» м. Житомира та під час операційного втручання відбулося зараження гепатитом "В", який передається через біологічні рідини такі як кров. Вважає, що зараження вірусом завдало непоправних наслідків здоровю та завдало значної як матеріальної так і моральної шкоди. Для лікування вірусу були понесені матеріальні витрати в розмірі 14590грн., зокрема на придбання медичних препаратів, устаткування для маніпуляцій, проведення діагностик та аналізів. Моральна шкода полягає у нанесені невиправної шкоди здоровю, ушкодженні печінки, яка може і не відновитися; значних стражданнях, які спричинила тривала ізоляція від суспільства в стаціонарі інфекційного відділення та систематичні медичних процедур; вимушеному перебуванні в лікарняному закладі, яке унеможливлює навчання в університеті; викликаному відчутті залежності та соціальної незахищеності, яке виникло через великі матеріальні витрати понесені для лікування; неможливість сповна харчуватися, займатися спортом та жити статевим життям оскільки висока ймовірність зараження партнера; душевні страждання виразились також у не придатності до донорства не можливість здачі крові на благодійність. Вважає, що компенсація в розмірі 860000грн. може покращити здоровя та самопочуття, звернутись до лікувально-оздоровчих закладів, провести комплекс лікувально-відновлювальних та оздоровчих процедур, що невеликою мірою відновити завдану зараженням шкоду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, в письмовому запереченні та у судовому засіданні стверджувала, що ОСОБА_1 24.12.2015 р. самостійно звернувся в травмпункт ЦМЛ №1. Зі слів травму отримав в побуті близько 13.30 год. при ударі важким предметом по правому стегну.

За результатами проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз: а) основний: поєднана травма: закритий гвинтоподібно-уламковий перелом діафізу правої стегнової кістки зі зміщенням, закрита травма заднього відділу уретри (розрив); б) ускладнення: тромбоемболія дрібних гілок системи легеневої артерії (жирова) 30.12.2015р., гематома простору Рейца.

Позивач на лікуванні знаходився з 24.12.2015р. по 19.01.2016р. під час якого 24.12.15р. та 05.01.16 р. проведено дві операції.

Всі операції, а саме: скелетний витяг правої великогомілкової кістки 24.12.16 р., епіцистостомія і відкрита репозиція і МОЗ металоостосінтез правої стегнової кістки 05.01.16р. були проведені в стерильних умовах, медичним персоналом, що за даними лабораторних обстежень, не є і не може буди носіями вірусного гепатиту "В". Всі медичні маніпуляції як: катетеризація магістральних судин, спинно-мозкова пункція, катетеризація сечового міхура, інтубація трахеї, перевязки, пункції тощо проводились згідно затвердженим епідемічно безпечним методикам щодо надання медичної допомоги, застосовувались стерильні чи продезінфіковані інструменти, матеріали. Серед медичного персоналу відділень, де проходив лікування позивач, носіїв вірусного гепатиту "В" немає, що підтверджено черговою щорічною диспансеризацією .

Безпосередній фізичний контакт з кровю чи біологічними матеріалами людини (пацієнта) при виконанні професійних обовязків згідно наказу МОЗ України №148 від 17.03.2015 року фіксується в спеціальному «Журналі реєстрації аварій» (Ф.108.0). В відповідних журналах структурних підрозділів, де надавалась медичка допомога позивачу, подібних аварій (безпосередній фізичний контакт з кровю чи біологічними матеріалами людини) не зафіксовано.

Факт неухильного дотримання правил дезинфекції та стерилізації медичних інструментів, дотримання правил асептики та антисептики, виконання епідемічно безпечних процедур в структурних підрозділах, де надавалась допомога позивачу, підтверджується результатами внутрішнього аудиту (результатами мікробіологічного моніторингу епідемічно значущих обєктів, журналами стерилізації тощо), зовнішнього моніторингу (результатами регулярних планових та позапланових перевірок СЕС) та тим фактом, що з січня 2016 року не було звернень з боку пацієнтів, що знаходились на стаціонарному лікуванні одночасно з позивачем, не було звернень з приводу інфікування гепатитом "В"; за останні 25 років в КУ ЦМЛ №1 не зафіксовано жодного факту інфікування пацієнта вірусними агентами.

Можливість інфікування позивача при трансфузії препаратів крові (свіжозамороженої плазми, еритроцитарної маси) виключено, тому що останні не проводились, що підтверджується записами в медичній карті стаціонарного хворого.

Загальновідомо, що передача вірусу через інфузію сольових розчинів, рефордезу чи реосорбілакту не можлива в наслідок особливостей технологій виробництва останніх.

Твердження позивача, що до звернення в лікарський заклад «Центральна міська лікарня № 1» він не мав вірусу гепатиту "В", не доведена в звязку з тим, що довідка про результати обстеження крові донора від 15.12.2015р. № НОМЕР_1 «Дніпропетровська обласна станція переливання крові» свідчить про те, що ІФА (імуноферментний аналіз) не виявив в крові позивача антитіл до ВІЛ, гепатитів В,С, блідої трепонеми.

Методика діагностики ВГ"В" (вірусного гепатиту В) за допомогою імуноферментного аналізу не дозволяє зі 100% ймовірністю підтвердити чи виключити факт інфікування тому що між моментом проникненням вірусу в організм людини та появою специфічних антитіл в крові проходить певний проміжок часу, що залежить від стану імунної системи, віку, первинного вірусного навантаження тощо. Специфічні антитіла зявляються в крові інфікованогов термін від 5 до 35 діб від моменту інфікування. Ще однією особливістю цієї методики є наявність хибно негативних результатів дослідження ( 2-3% ймовірності) коли у інфікованих хворих не виявляються антитіла до вірусу. Крім того, у 10% випадків антитіла (HBsAg) зникає із крові вже в переджовтяничний період, що створює певні труднощі для діагностики. Єдиним на сьогодні достовірним методом діагностики наявності чи відсутності ВГ"В" є методика ПЛР (полімеразна ланцюгова реакція), що безпосередньо визначає наявність вірусної ДНК, тобто самого вірусу. Позивач не надав суду такого доказу; не виключено зараження гепатитом "В" позивача при заборі крові 15.12.2015 року (співпадає інкубаційний період); не виключно зараження гепатитом "В" позивача до чи після лікування в ЦМЛ №1 природним шляхом, тому що чинниками передачі віруса слугують спільні зубні щітки, рушники, носовики, мочалки, леза для гоління, статевий шлях, прямі і непрямі родинні стосунки.

При обґрунтуванні моральної шкоди позивач стверджує, що був активним донором крові, тобто фактично підтверджує свою належність до групи населення України з підвищеним ризиком зараження інфекційними захворюваннями ( в даному випадку вірусом гепатиту "В").

На підставі викладеного просить повністю відмовити в задоволенні позовної заяви.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до травмпункту КУ "ЦМЛ №1" м.Житомира за наданням медичної допомоги, у зв'язку із травмою правого стегна. В подальшому, за результатами проведеного обстеження та лікування був встановлений наступний клінічний діагноз: а) основний: поєднана травма: закритий гвинтоподібно-уламковий перелом діафізу правої стегнової кістки зі зміщенням, закрита травма заднього відділу уретри (розрив); б) ускладнення: тромбоемболія дрібних гілок системи легеневої артерії (жирова) 30.12.2015р., гематома простору Рейца.

З виписки амбулаторного (стаціонарного) хворого №15434, виданої відповідачем вбачається, що у зв'язку з отриманою травмою та подальшими ускладненнями, які виникли під час лікування, позивач з 24.12.2015 року по 19.01.2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні (а.с.6), при цьому з наданої медичної картки стаціонарного хворого №15434 вбачається, що за даний час було проведено декілька хірургічних втручань, зокрема операції мали місце 24.12.15р. та 05.01.16 р.

19.01.2016р. позивач був виписаний зі стаціонару.

Позивач вказує, що через деякий період часу після перебування на лікуванні він став себе погано почувати та 27.03.2016р. звернувся до інфекційного відділення КУ ЦМЛ №1 м.Житомира, де йому було поставлено діагноз - вірусний гепатит "В".

З виписки із медичної картки №3963 стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в інфекційному відділенні КУ ЦМЛ №1 з 27.03.2016 року по 26.04.2016 року з діагнозом: гострий вірусний гепатит В, DNA HBV(+) від 31.03.2016 року, жовтянична форма (а.с.7)

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на момент звернення до КУ ЦМЛ №1 м.Житомира через отриману травму, в нього не було вірусу гепатиту "В", що підтверджується довідкою про результати обстеження крові донора №1810 від 15.12.2015 року виданої комунальним закладом «Дніпропетровська обласна станція переливання крові», з якої вбачається, що ІФА (імуноферментний аналіз) не виявив в крові позивача антитіл до ВІЛ, гепатитів "В", "С", блідої трепонеми (а.с.8). Позивач вважає, що зараження гепатитом "В", який передається через біологічні рідини, відбулося під час операційного втручання у період з 24.12.2015 року по 19.01.2016 року.

Однак, суд не не вважає такі доводи позивача беззаперечними.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

За правилами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення моральної та матеріальної шкоди, що пов'язана з зараженням вірусом гепатиту "В", позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи щодо позову відповідачем були надані оригінали та копії документів, які підтверджують дотримання правил дезинфекції та стерилізації медичних інструментів, дотримання правил асептики та антисептики, виконання епідемічно безпечних процедур, відсутність позитивних результатів щодо наявності вірусів, в тому числі гепатиту "В", при лабораторних дослідженнях препаратів, медичного обладнання, інструментів та працівників структурних підрозділів, де надавалась допомога позивачу. Зокрема, дане підтверджується:

- результатом санітарно-мікробіологічного дослідження матеріалу на стерильність від 23.12.2015 року (підтверджується факт проведення стерилізації операційної хірургічного відділення №1 КУ ЦМЛ №1) (а.с.69);

- результатом санітарно-мікробіологічного дослідження матеріалу на стерильність від 12.01.2016 року (підтверджується факт проведення стерилізації хірургічного відділення №1 КУ ЦМЛ №1) (а.с.44-45).

- дослідженням на маркери вірусного гепатиту В (НВs), направленні з хірургічного, травматологічного відділень КУ ЦМЛ №1м. Житомир в лабораторію поліклініки №1, ЖОДЦ (результат дослідження негативний) (а.с.46-60, 63-66);

- результатом санітарно-мікробіологічного дослідження матеріалу на стерильність від 12.01.2016 року операційної хірургічного відділення №1 КУ ЦМЛ №1 (а.с.67);

- журналом обліку якості перестерилізації обробки виробів медичного призначення операційної хірургічного відділення №1 КУ ЦМЛ №1 (підтверджується факт проведення перестерилізації обробки виробів медичного призначення) (а.с. 70-95);

- результатами санітарно-мікробіологічного дослідження матеріалу на стерильність від 03.12.2015 року, 10.12.2015 року, 17.12.2015 року, 24.12.2015 року, 31.12.2015 року, 05.01.2016 року та 14.01.2016 року (підтверджується факт проведення стерилізації перевязочної №2 травматологічного відділення КУ ЦМЛ №1) (а.с.97-103);

- результатами санітарно-мікробіологічного дослідження матеріалу на стерильність від 02.12.2015 року, 11.12.2015 року, 15.12.2015 року, 22.12.2015 року, 29.12.2015 року, 05.01.2016 року, 12.01.2016 року, 19.01.2016 року (підтверджується факт проведення стерилізації операційної травматологічного відділення КУ ЦМЛ №1) (а.с. 104-111);

- направленням травматологічного відділення КУ ЦМЛ №1 м. Житомир на дослідження на маркери до вірусних гепатитів травматологічного відділення в ЖОДЦ (результат дослідження негативний) (а.с.117-120).

- журналом самоконтролю якості передстерилізацйної обробки інструментів (перевязувальна №2) травматологічного відділення №366 КУ ЦМЛ №1 (а.с. 121-125);

- журналом контролю роботи стерилізаційної апаратури травматологічного відділення ф.257/0 КУ ЦМЛ №1 (підтверджується факт проведення стерилізації апаратури) (а.с.126-133).

- журналом контролю роботи стерилізаційної апаратури травматологічного відділення ф.257/о КУ ЦМЛ №1 (а.с.134-144);

- журналом самоконтролю якості передстерилізаційної обробки інструментів (операційна) травматологічного відділення №366 КУ ЦМЛ №1 (підтверджується факт проведення стерилізації інструментів) (а.с.145-148);

- журналом контролю стерилізації виробів медичного призначення (операційна х/в №1 Ф 257/0) (підтверджується факт проведення стерилізації виробів медичного призначення) (а.с.149-160);

- журналом обліку якості передстерилізаційної обробки (операційний блок) уронефрологічного відділення КУ ЦМЛ №1 (підтверджується факт проведення передстерилізаційної обробки операційного блоку) (а.с.161-163);

- результатами санітарно-мікробіологічного дослідження матеріалу на стерильність від 03.12.2015 року, 17.12.2015 року, 14.01.2016 року, 21.01.2016 року, 28.01.2016 року, 04.02.2016 року (підтверджується фат проведення стерилізації операційної уронефрологічного відділення КУ ЦМЛ №1) (а.с. 164-169).

Відповідно до довідки КУ ЦМЛ №1 від 01.11.2016р. №2874 в період з 01.12.2015р. по 01.11.2016р. серед персоналу, що безпосередньо контактує та надає медичну допомогу пацієнтам в урологічному, травматологічному, реанімаційному відділеннях та операційному блоці, інфікованих вірусним гепатитом "В" немає. (а.с. 43).

Також, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, яка займає посаду заступника головного лікаря з питань медсестринства засвідчила про те, що в КУ ЦМЛ №1 м. Житомира проводиться дезинфекція, стерилізаційна обробка про що ведуться відповідні журнали. Контроль проведення стерилізації проводиться фізичним, хімічним, бактеріологічним, повітряним методом відповідно до нормативних актів МОЗ України. Медичних аварій (безпосереднього контакту медичного персоналу з рідинами хворих) не було. Свідок заперечила можливість зараження відповідача вірусним гепатитом "В" під час проведення операцій.

Крім того, в якості спеціаліста в судовому засіданні надала свої пояснення головний лікар- інфекціоніст обласної клінічної лікарні імені ОСОБА_4 - ОСОБА_5

Так, згідно наданих пояснень вірусний гепатит "В" - антропонозна інфекція з имоконтактним і вертикальним механізмом передачі, характеризується поліморфізмом клінічних проявів. HBV - має складну будову і дуже стійкий в зовнішньому середовищі. Хвороба імунної відповіді: - наявність патологічного процесу в печінці (Алт; Аст) та наявність імунологічного процесу (збільшення селезінки).

Існує 4 стадії хвороби: - інкубаційний (1-6 місяців), переджовтушний (2-4 тижня), жовтяничний (2-4 тижня), реконвалісценції.

HbsAg виявляється в крові до появи клініки через 3-5 тижнів від початку інфікування, але в певній концентрації і поступове зростання титру.

Аналізи крові, що є в історії хвороби позивача показали, що імунологічний і патологічний процес пов'язаний з запаленням печінки, спостерігався у позивач з моменту його звернення за медичною допомогою. З 31.12.2015 з наростанням ферментів Алт, Аст вбачається, що позивач поступив в лікарню в переджовтушному періоді (продромі) і не вкладається момент інфікування в період перебування його в лікарні так як інкубаційний період хвороби не може бути менше 1 місяця.

Тобто, виходячи з результатів аналізу крові стверджувати про відсутність у позивача вірусного гепатиту "В" на час звернення за лікарською допомогою 24.12.2015р. неможливо, оскільки поступове наростання ферментів Алт, Аст в аналізах крові 31.12.15р., 04.01.2016р. та 09.01.2016р., свідчить про закінчення на той час мінімального інкубаційного періоду.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров'я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я і здоров'я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров'ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров'я.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вважав, що в результаті неправомірних дій медичних працівників була завдана шкода його здоров'ю через зараження вірусним гепатитом "В" під час перебування на лікуванні, що є підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

За вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди

Однак, надані позивачем виписки із карти стаціонарного хворого та довідка про результати обстеження крові, в сукупності з іншими доводами відповідача не можуть об'єктивно свідчити про наявність неправомірних дій медичних працівників лікувального закладу, занесення вірусу гепатиту В, а також про наявність причинного зв'язку між такими діями медичних працівників та негативними наслідками, які виникли для здоров'я позивача.

За наведених вище доказів щодо дотримання правил дезинфекції та стерилізації медичних інструментів, дотримання правил асептики та антисептики, виконання епідемічно безпечних процедур в структурних підрозділах, де надавалась допомога позивачу, а також виходячи з пояснень спеціаліста щодо особливостей розвитку вірусного гепатиту "В", можливих способів зараження, суд вважає, що відповідачем спростовані доводи позивача. Надані позивачем медичні документи не можуть бути покладені в основу ухвалення рішення щодо відшкодування шкоди.

Позивач відмовився заявляти клопотання про проведення судової медичної експертизи на предмет визначення точного часу зараженням вірусним гепатитом "В".

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, зважаючи на недоведеність неправомірності дій медичних працівників у відношенні до позивача, відсутність встановленого причинно-наслідкового зв'язку між діями представників відповідача та шкодою завданої здоров'ю позивача, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимоги.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову про відшкодування шкоди завданої здоров'ю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя О. Й. Адамович