Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ПЗУ Україна на рішення Рівненського міського суду від 22 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ПЗУ Україна про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А :

15 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд з позовною заявою, в якій вказував, що 4 червня 2015 року в м. Рівне між ним та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування автомобіля «Mitsubishi L200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, № АМ 098777 пакет «AVTOMIX» .

22 вересня 2015 року із вищевказаним автомобіль стався страховий випадок і цей автомобіль зазнав механічні пошкодження.

16 жовтня 2015 року відповідачем було складено розрахунок страхового відшкодування і у відповідності до п.2.1.18 Загальних умов страхування застрахований автомобіль був визнаний таким, що не підлягає відновленню, так як вартість його ремонту перевищила 70% вартості застрахованого автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди, в звязку із чим позивачу було здійснено страхову виплату, у розмірі 45088 грн. 44 коп.

Вважаючи, що ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна невірно здійснило розрахунки, в результаті чого застрахований автомобіль штучно

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/200/2017 Головуючий у 1 інстанції : Бучко Т.М. Доповідач : Григоренко М.П.

було визнано загиблим, ОСОБА_1, з урахуванням останньої заяви про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по страховому відшкодуванню, в розмірі 93774,17 грн., пеню в розмірі 3413,38 грн., 3% річних в розмірі 2805,52 грн., інфляційні втрати в розмірі 6907,49 грн., а всього - 106900,55 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Рівненського міського суду від 22 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна про стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна на користь ОСОБА_1 заборгованість по страховому відшкодуванню в сумі 93774,17 грн., пеню в сумі 3413,38 грн., 3% річних в сумі 2805,52 грн., інфляційні втрати в сумі 6907,49 грн., а всього 106900,55 грн.

Стягнуто з ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна на користь ОСОБА_1 10745,85 грн. у відшкодування судових витрат.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що 04.06.2015 року між ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна та позивачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу серія № АМ 098777 (далі - договір страхування ), за яким був застрахований транспортний засіб «Mitsubishi L200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

22.09.2015 року позивач звернувся із заявою про настання події 22.09.2015 року із застрахованим транспортним засобом (ТЗ), яку було прийнято страховиком до розгляду щодо виплати страхового відшкодування. Для визначення розміру страхового відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля «Mitsubishi L200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна замовила проведення незалежної оцінки у ТОВ „СОС Сервіс Україна, а з метою визначення вартості залишків пошкодженого транспортного засобу ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна звернулося до ТОВ „Сател Груп.

На підставі звіту №PZU/1911/15 від 24.09.2015 року СПД-ФО ОСОБА_2 (партнер ТОВ «СОС Сервіс Україна») та звіту №4862/1015 ТОВ «Сател Груп» відповідачем було складено страховий акт від 16.10.2015 року та розрахунок страхового відшкодування до нього, на підставі якого позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 45315,02 грн.

Ухвалою суду було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судової експертизи № 23, вартість автомобіля «Mitsubishi L200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 22.09.2015 року становила 224789,46 грн., вартість відновлюваного ремонту з ПДВ 178433,10 грн., а вартість залишків 147149,68 грн. Згідно висновків експертизи застрахований транспортний засіб відповідно п. 2.1.18 Договору страхування також є конструктивно загиблий.

Стосовно вартості залишків, визначений у висновку №23 в розмірі 147149,68 грн., зазначає, що вона визначена відповідно до Методики, не відповідає реальній ринковій вартості та суперечить умовам укладеного Договору страхування, отже в даному випадку не може братися судом до уваги , оскільки між сторонами виник спір із договірних відносин.

Укладеним договором страхування було передбачено, що при визначенні вартості відновлюваного ремонту враховуються ціни на ремонтні роботи та запасні частини з ПДВ.

Вважає, що позиція місцевого суду є хибною, не узгоджується з умовами укладеного договору страхування та наявними матеріалами судової та страхової справ.

Також згідно звітів та висновку експертизи, вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу виконана з врахуванням ПДВ.

Стосовно стягнення страхового відшкодування з відмінусованим ПДВ, то судом зобовязано сплатити страхове відшкодування в порушення умов Договору страхування та актів цивільного законодавства. Сторони договір страхування не оспорювали.

Крім того, матеріали справи не містять розрахунку відновлювального ремонту автомобіля без ПДВ.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Повністю задовольняючи уточненні позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду справи були здобуті достатні та переконливі докази, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором добровільного страхування автомобіля «Mitsubishi L200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, № АМ 098777 пакет «AVTOMIX» від 04 червня 2015 року, так як здійснив невірні розрахунки, внаслідок чого вказаний автомобіль було визнано загиблим, а тому останній, з урахуванням і висновків судової автотоварознавчої експертизи, має доплатити позивачу страхове відшкодування, в розмірі 93774,17 грн., а також пеню, в сумі 3413,38 грн., 3% річних в сумі 2805,52 грн., інфляційні втрати в сумі 6907,49 грн., а всього 106900,55 грн.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у звязку із неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням у справі нового рішення.

По справі встановлено і це визнається сторонами у даній справі, що 04 червня 2015 року в м. Рівне між позивачем та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування автомобіля «Mitsubishi L200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, № АМ 098777 пакет «AVTOMIX», а 22 вересня 2015 року із вищевказаним автомобіль стався страховий випадок і цей автомобіль зазнав механічні пошкодження.

16 жовтня 2015 року відповідачем було складено розрахунок страхового відшкодування і здійснено страхове відшкодування, в розмірі 45315,02 грн., у відповідності до п.2.1.18 Загальних умов страхування, так як вартість ремонту застрахованого автомобіля перевищувала 70 % вартості автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, вартість застрахованого автомобіля на момент ДТП становить 225887,04 грн.; вартість ремонту застрахованого автомобіля становить 177599,00 грн.; вартість залишків автомобіля - 160000 грн.; розмір збитку - 65887,04 грн. (різниця між вартістю цілого та пошкодженого автомобіля). Розмір страхового відшкодування визначено в сумі 51601,29 грн. ( з яких 45315,02 грн. до виплати, а 6286,27 грн. зараховано в оплату страхової премії ).

Саме у звязку із незгодою із проведеними відповідачем розрахунками, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом і за його клопотанням була призначена відповідна судова автотоварознавча експертиза (а.с. 66), відповідно до висновків якої було встановлено, що вартість автомобіля «Mitsubishi L200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 22.09.2015 року становила 224789,46 грн., вартість відновлюваного ремонту з ПДВ 178433,10 грн., а вартість залишків 147149,68 грн.

Дані висновки проведеної у справі судової автотоварознавчої експертизи від 18 червня 2016 року, є належним чином обґрунтовані та повністю узгоджуються із іншими у справі доказами, а тому колегія суддів вважає, що дана цивільна справа підлягає вирішенню по суті саме на підставі цих висновків.

Посилання сторони відповідача на те, що судово-автотоварознавчою експертизою від 18 червня 2016 року було невірно визначено вартість залишків застрахованого автомобіля, оскільки ця вартість не відповідає ринковій вартості і порядок визначення цієї вартості суперечить умовам договору страхування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки будь-яких клопотання про призначення повторної експертизи з даного приводу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в суді першої інстанції не заявляло, хоча приводом для звернення ОСОБА_1 до суду якраз і стало те, що останній не погоджувався із проведеними страховиком розрахунками, в тому числі і щодо вартості залишків застрахованого автомобіля.

Задовольняючи клопотання сторони позивача і призначаючи додаткову судову автотоварознавчу експертизу для визначення вартості ремонту автомобіля без податку на додану вартість, суд першої інстанції у як у своїй ухвалі з даного приводу, так і в оскаржуваному рішенні не навів ґрунтовних мотивів, через які, на його думку, вартість ремонту застрахованого транспортного засобу має обраховуватись без ПДВ, незважаючи на те, що у пункті 10.5.10 Загальних умов страхування, які є складовою частиною Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 04 червня 2015 року, прямо зазначено, що вартість відновлюваного ремонту, в тому числі вартість автозапчастин, визначається із урахуванням ПДВ.

Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Твердження сторони позивача, з яким погодився суд першої інстанції і поклав в основу оскаржуваного рішення, про те, що вартість відновлюваного ремонту в даному випадку має визначатись без урахування податку на додану вартість, колегія суддів не приймає до уваги, так як це могло мати місце лише у тому разі, якби ОСОБА_1 звернувся із своїми вимогами до страхової компанії вже після проведення фактичного ремонту застрахованого автомобіля, здійсненого неплатником податку на додану вартість, із наданням відповідних підтверджуючих документів і саме на підставі цих документів у такому разі мав би визначатись розмір вартості відновлюваного ремонту та розмір страхового відшкодування, а не на підставі висновків судової автотоварознавчої експертизи.

Про це ж саме суд першої інстанції правильно зазначив і у своєму рішенні, але в кінцевому результаті дійшов до хибного висновку, вважаючи, що в даному випадку вартість відновлюваного ремонту має визначатись без урахуванням ПДВ, при тому, що відновлюваний ремонт застрахованого автомобіля позивач має намір проводити лише в майбутньому і не виключено, що в наступному останній буде вимагати відшкодування йому страховиком окремо суми податку на додану вартість, у разі проведення ним ремонту в особи, яка є платником цього податку.

Приймаючи до уваги, що згідно висновків проведеної у справі судово-автотоварознавчої експертизи від 18 червня 2016 року вартість відновлюваного ремонту із ПДВ була визначена у розмірі 178433,10 грн., що перевищує 70% вартості застрахованого автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди (224789,46 грн.), тому, розмір страхового відшкодування за договором за договором добровільного страхування автомобіля «Mitsubishi L200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, № АМ 098777 пакет «AVTOMIX» від 04 червня 2015 року, на переконання колегії суддів, має визначатись у відповідності до положень пункту 2.1.18, 10.5.9 Договору, а саме у вигляді різниці ринкової вартості автомобіля на день настання страхового випадку та ринкової вартості залишків застрахованого автомобіля (147149,68 грн.), визначені вищевказаним висновком судово-автотоварознавчої експертизи, з відрахуванням обовязкової франшизи (14285 грн. 75 коп.) та недоплаченої премії ( 6286 грн. 27 коп.), що становить 57067 грн. 76 коп.

Так як відповідачем вже було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу, в розмірі 45315 грн. 02 коп., тому, на розсуд колегії суддів, на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ще 11752 грн. 74 коп., недонарахованого та невиплаченого страхового відшкодування.

Згідно із п.9.5.5 укладеного між сторонами договору було визначено, що страховик зобовязаний відшкодувати пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, а тому із ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає стягнення пеня за період з 23 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2016 року, в розмірі 426 грн. 50 коп.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Згідно п.21 цієї ж постанови при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526 , частина друга статті 625 ЦК ).

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 3 % річних від простроченої суми страхового відшкодування та інфляційні втрати за період з 23 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2016 року, в розмірі 389 грн. 50 коп. та 863 грн. 15 коп., відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку із розглядом даної справи позивачем було понесено витрати по оплаті судового збору за подання позову, в розмірі 1145 грн. 85 коп., проведення експертизи, в розмірі 6300 грн., а також правової допомоги, в розмірі 3300 грн.

За подання апеляційної скарги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було сплачено судовий збір, в розмірі 1260 грн. 44 коп.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так як позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, тому судові витрати останньому мають бути відшкодовані пропорційно задоволених позовних вимог, що складає 1349 грн. 68 коп..

Оскільки, апеляційна скарга ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено частково, тому останнє має право на відшкодування судових витрат пропорційно до тих позовних вимог, у задоволені яких позивачу відмовлено, що становить 1102 грн..

Враховуючи, що обидві сторони у даній справі мають право на відшкодування судових витрат за рахунок іншої сторони, тому колегія суддів рахує за необхідне здійснити взаємозалік з даного приводу та стягнути із відповідача на користь позивача 247 грн. 55 коп. судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ПЗУ Україна задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 22 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ПЗУ Україна задовольнити частково.

Стягнути із приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ПЗУ Україна на користь ОСОБА_1 11752 грн. 74 коп. недоплаченого страхового відшкодування, 426 грн. 50 коп. пені, 389 грн. 50 коп. 3% річних та 863 грн. грн.15 коп. інфляційні втрати, разом 13431 грн. 89 коп.

Стягнути із приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ПЗУ Україна на користь ОСОБА_1 247 грн. 55 коп., в рахунок відшкодування судових витрат, які останній поніс у звязку із розглядом даної справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_5