РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 міської ради Запорізької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_4 із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ОСОБА_7 міської ради. Основним квартиронаймачем даної квартири є позивач ОСОБА_4 За даною адресою зареєстровані члени сім'ї квартиронаймача, а саме: дружина ОСОБА_8, крім неї зареєстровані та не проживають син ОСОБА_5, донька ОСОБА_6 та колишня дружина ОСОБА_2.

28 березня 1989 року сім'я позивача вселиласть у квартиру за вищевказаною адресою на підставі ордеру №6096, виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_7 міської ради народних депутатів від 1998 року №219. 02 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано шлюб, відповідачка разом з дітьми покинула квартиру та переїхала. 22 серпня 2015 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 та з дозволу ОСОБА_7 міської ради зареєстрував її у службовому житлі за адресою м. Василівка вул. Театральна, 12/39. З березня 2008 року відповідачі в квартирі не проживали, комунальні послуги не сплачували, квартирою не користувались. Витрати по утриманню квартири несе позивач зі своєю дружиною. Факт не проживання відповідачів підтверджується відповідними актами обстеження.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_4 у судовому засіданні 21 лютого 2017 року позов підтримав у повному обсязі та просить задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Суду пояснив, що отримав квартиру для проживання з сімєю. У період з 2001 року по 2015 рік їздив за кордон, працював. Відповідачка ОСОБА_2 добровільно пішла з квартири влітку 2009 року, залишила все майно, оскільки, діти залишилися проживати з ним. Син ОСОБА_5 пішов з квартири приблизно три роки тому, спочатку платив за утримання квартири, потім перестав. Донька ОСОБА_6 не проживає в квартирі з часу, коли поступила в університет. Замки міняв приблизно 3 4 рази за десять років, нові ключі відповідачам не давав. З 2009 року, після того, як з квартири виїхала колишня дружина ОСОБА_2, разом з ним почала проживати його нинішня дружина ОСОБА_9 У наступне судове засідання позивач не зявився.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечує та суду пояснила, що разом з дітьми проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1989 року, але з вини позивача вона була змушена покинути своє житло. Саме з нею усі житлово-комунальні установи укладали договірні відносини, вона оформлювала кредитні договори для облаштування як самого помешкання так і придбання меблів, побутової техніки тощо. Свого сина - ОСОБА_5, позивач вигнав із дому у 2015 році. Позивач не є власником займаного ним одноособово житла, він мешкає у квартирі, яка має статус службового житла. Їх донька ОСОБА_10 навчалася у виші у м. Запоріжжі на контрактній очній формі навчання. Після закінчення навчання у м. Запоріжжя ОСОБА_6 виїхала за межі України до Грецької Республіки для продовжує навчання. Вона домовилася з позивачем, що отримана сім`єю квартира, залишиться місцем проживання для їх дітей. Однак після реєстрації шлюбу, у 2015 році, ОСОБА_4 змінив своє ставлення до дітей. Він бажає приватизувати квартиру на двох з дружиною, і реєстрація дітей зменшить їх долю власності. Ні у неї, ні у ОСОБА_5 та ОСОБА_6, іншого житла немає. Таким чином, позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, є необґрунтованим.

Представник відповідачки ОСОБА_3 вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні 20 січня 2017 року заперечував проти задоволення позову та суду пояснив, що не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з літа 2015 року, оскільки, позивач його вигнав та змінив замки, таким чином перешкоджаючи йому проживати та користуватися зазначеним житлом. Він працює у м. Запоріжжі, де наймає житло. На праві власності житла не має. З приводу вселення у спірну квартиру з позовом до суду не звертався, постільки ОСОБА_4 є його батьком. У наступні судові засідання відповідач ОСОБА_5 не зявився.

Відповідачка ОСОБА_6 у судові засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7 міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Свідок ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, суду показала, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4, у одному підїзді з позивачем. Відповідачі по справі її колишні сусіди. Не проживають за вказаною адресою вже близько десяти років. Інколи була відсутня по півроку, проживала за іншою адресою.

Свідок ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, суду показала, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_6. Позивача ОСОБА_4 знає, а відповідачів по справі не знає. За вказаною адресою вона проживає вісім років. У квартирі 39 проживає позивач ОСОБА_4 зі своєю дружиною, відповідачі не проживають з ними. Відповідача ОСОБА_5 не бачила приблизно 2 3 роки.

Свідок ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7, суду показала, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_8. Позивача ОСОБА_4 знає, а відповідачів по справі знає погано. За вказаною адресою вона проживає з 2000 року. У квартирі 39 проживає позивач ОСОБА_4 зі своєю дружиною, відповідачі не проживають з ними вже більше пяти років. Відповідач ОСОБА_5 покинув квартиру пізніше ніж відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Де зараз проживає ОСОБА_5 їй не відомо.

Свідок ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_9, суду показала, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_10. Позивача ОСОБА_4 знає як сусіда. У квартирі 39 проживає позивач ОСОБА_4 зі своєю дружиною. ОСОБА_2 не проживає у квартирі 39 вже приблизно десять років. Відповідача ОСОБА_5 також давно не бачила. Відповідачка ОСОБА_6 поїхала на навчання і вона її вже дано не бачила.

Свідок ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_11, суду показала, що з 1988 року проживає у ІНФОРМАЦІЯ_12. У квартирі 39 за вказаною адресою проживала сімя з чотирьох чоловік. Після того як між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, остання пішла з квартири. Неодноразово через стінку чула скандали, позивач ОСОБА_4 виганяв і жінку ОСОБА_2 і дітей. Позивач ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями, після того як припинив випивали, скандали все одно не припинилися. Відповідач ОСОБА_5 продовжував проживати з батьком у 2013 2014 році. Відповідачка ОСОБА_6 продовжила навчання за кордоном, тому не проживає з позивачем.

Свідок ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_13, суду показала, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_14. Відповідачка по справі ОСОБА_2 її племінниця. Відповідачі брали кредити, купували меблі для облаштування квартири. Відповідачка ОСОБА_2 пішла з квартири, все залишила дітям. В квартирі є дві лоджії, позивач просив гроші у сина ОСОБА_17 і останній робив за свої кошти лоджію та вікно. ОСОБА_5 пішов з квартири близько двох років тому, позивач поміняв замок. Позивач ОСОБА_4 хоче приватизувати вказану квартиру. Відповідачка ОСОБА_6 навчалася у м. Запоріжжі, потім поїхала навчатися за кордон.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 знаходиться на балансі ОСОБА_7 міської ради Запорізької області (надалі Квартира).

28 березня 1989 року сім'я позивача вселиласть у Квартиру за вищевказаною адресою на підставі ордеру №6096, виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_7 міської ради народних депутатів від 1998 року №219. Склад сім`ї позивача складався з трьох чоловік, позивач ОСОБА_4 наймач, відповідач ОСОБА_2 дружина та відповідач ОСОБА_5 син.

Крім вказаних осіб, у Квартирі також зареєстровані донька ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_15, та з 2014 року ОСОБА_9.

Квартира є двокімнатною, основним квартиронаймачем залишається позивач ОСОБА_4

02 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано шлюб. 22 серпня 2015 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно розяснень, що містяться у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року, з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_2, з літа 2009 року ОСОБА_2 у Квартирі не проживає. За взаємною домовленістю сторін, відповідачка спільно нажиті у шлюбі речі не забирала, постільки у Квартирі залишилися проживати їх діти - відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Вказані обставини у відповідності з ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Суд не вбачає підстав для визнання відсутності за місцем мешкання у Квартирі відповідачки ОСОБА_2 з літа 2009 року і у подальшому, з поважних причин. Також ОСОБА_2 не надано суду переконливих доказів, що її не проживання в Квартирі такий тривалий час було викликано неправомірними діями Позивача.

За таких обставини, суд вважає необхідним задовольнити позов в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кватирою №39 по вул. Театральній б.12 у м. Василівка Запорізької області

В іншій частині позову суд у задоволенні відмовляє.

Як вбачається з наданих суду Договору №19240 від 06 серпня 2007 року, Договору №447/7м про платне надання освітніх послуг від 29 червня 2011 року, з 2007 го по 2013 рік, відповідачка ОСОБА_6 навчалася в Класичному Приватному Університеті у м. Запоріжжі з очною формою навчання. Згідно довідки про навчання від 20 грудня 2016 року, ОСОБА_6 навчається в інституті «Єврогносі» на факультеті англійської мови у Республіці Греція.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 з 2007 року виїхала до м. Запоріжжя, де навчалася. Також станом на час звернення з позовом до суду відповідачка продовжує навчатися за кордоном. Тому суд приходить до висновку, що жиле приміщення Квартири з 2007 року по даний час зберігається за донькою наймача Квартири ОСОБА_4 - ОСОБА_6, яка тимчасово виїхала з місця постійного проживання у зв`язку з навчанням.

Відповідач ОСОБА_5 проживав у Квартирі до 2015 року. Влітку 2015 року він залишив квартиру через сварки з батьком ОСОБА_4, який на той час зареєстрував у квартирі свою цивільну дружину ОСОБА_9 22 серпня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 визнали, що ОСОБА_4 за останні 10 років замки вхідних дверей міняв приблизно 3-4 рази, при цьому ключі від замків відповідачам не давав. Також після останньої заміни замків не надав ключі відповідачу ОСОБА_5

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не міг проживати у Квартирі. Причини його відсутності у житловому приміщенні Квартири є поважними і позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням не підлягають задоволенню.

Суд критично оцінює надані позивачем ОСОБА_18, про встановлення факту фактичного проживання від 27 липня 2016 року, обстеження житлового приміщення від 20 травня 2014 року та 22 серпня 2015 року. У вказаних Актах, що засвідчені сусідами ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_19, вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 фактично не проживають в Квартирі з серпня 2008 року, ОСОБА_5 з березня 2013 року. Однак зазначена інформація не відповідає обставинам, встановленим судом. Так, відповідачка ОСОБА_6 фактично відсутня за місцем реєстрації з вересня 2007 року, постільки виїхала до м. Запоріжжя у звязку з навчанням. Як пояснили позивач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2, остання не проживає в Квартирі з літа 2009 року. В Акті від 22 серпня 2015 року вказано, що ОСОБА_9 зареєстрована та фактично проживає в Квартирі з вересня 2008 року. Разом з тим, позивач ОСОБА_4 суду пояснив, що ОСОБА_9 проживає у квартирі після того, як з Квартири виїхала колишня дружина ОСОБА_2, тобто не раніше літа 2009 року. Також дозвіл на реєстрацію ОСОБА_9 у АДРЕСА_4 надано виконкомом ОСОБА_7 міської ради лише 29 квітня 2014 року. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12, які підписували вказані Акти, суду показали, що вони підписували вже складені документи, які не читали.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_14, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_16, суду показали, що відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вони давно не бачили, однак достовірно їм невідомі обставини взаємин в сім`ї ОСОБА_6, причини відсутності вказаних відповідачів за місцем реєстрації.

Суд стягує з відповідачки ОСОБА_2 понесені позивачем ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.10,60,88,209,212,215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 міської ради Запорізької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кватирою №39 по вул. Театральній б.12 у м. Василівка Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

У іншій частині позову у задоволенні відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.А. Носик