Номер провадження: 22-ц/785/253/17
Номер справи місцевого суду: 505/3900/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Котовська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування, стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2014 року,

встановила:

У вересні 2014 року ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_2 Аваль» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.07.2007 року між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 Аваль») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №010/15-60/07-493, згідно умов якого позичальнику було надано кошти в сумі 378750 грн. із сплатою 12,5 % строком до 19.09.2017 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором укладено договір іпотеки між банком та ОСОБА_6, посвідчений та зареєстрований 20.09.2007 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в реєстрі за № 4280. Предметом іпотеки є камяна нежитлова будівля їдальні загальною площею 244,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Котовськ Одеської області, вулиця 50 років Жовтня, № 273-в. 10.09.2012 року іпотекодавець ОСОБА_6 помер, та після його смерті за місцем відкриття спадщини до Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області будь-які спадкоємці із заявою про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися.

Станом на 04.03.2014 року за кредитним договором №010/15-60/07-493 від 19.09.2007 року заборгованість за кредитом складає 491153,75 грн., в тому числі: 183752,78 грн. загальна заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 265705,29 грн. заборгованість за процентами; 41695,68 грн. пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків.

Станом на 10.09.2012 року, тобто на день смерті іпотекодавця, заборгованість за зазначеним кредитним договором складала 540023,92 грн. в тому числі: 288152,78 грн. загальна заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 211442,73 грн. заборгованість за процентами; 40428,41 грн. пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів.

Враховуючи наявність кредитної заборгованості та те, що відповідачі не оформляють спадщину після смерті іпотекодавця, ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» просило визнати за спадкоємцями померлого ОСОБА_6 право власності на іпотечне майно; стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 540023,92 грн. у межах вартості спадкового майна, в тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на зазначену нежитлову будівлю шляхом продажу з прилюдних торгів.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2014 року позов ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як спадкоємцями ОСОБА_6, який помер 10.09.2012 року, право власності в рівних частинах на спадкове майно, що залишилося після його смерті у вигляді камяної нежитлової будівля їдальні загальною площею 244,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Котовськ Одеської області, вул. 50 років Жовтня, № 273-в. В рахунок погашення боргу за умовами кредитного договору від 19.09.2007 року № 010/15-60/07-493, який станом на 10.09.2012 року склав 540023,92 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті субєкта оціночної діяльності на момент продажу. Надано ПАТ«ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_2 Аваль» право проводити необхідні дії щодо реєстрації права власності від імені спадкоємців померлого ОСОБА_6 на вказаний обєкт нерухомості, а також дії щодо виготовлення та отримання необхідної технічної та іншої документації. Витрати, повязані з державною реєстрацією права власності спадкоємців померлого ОСОБА_6 на вищезазначене нерухоме майно, покладено на ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_2 Аваль». У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд та скасування заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідачі з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просять заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позивних вимог ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.07.2015 року заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 року касаційну скаргу ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 15.07.2015 року залишено без змін у частині вирішення позову про визнання права власності в порядку спадкування, в іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 15.07.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частково скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 15.07.2015 року, суд касаційної інстанції виходив з того, що застосовуючи норми ст.1281 ЦК України до спірних правовідносин, апеляційний суд не звернув уваги на те, що правила цієї статті регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). Правила статті 1281 ЦК України щодо строку предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобовязань, забезпечених іпотекою. У справі, яка переглядалася, встановлено, що спадкодавець відповідачів виступав іпотекодавцем за договором іпотеки. У звязку з його смертю відкрилася спадщина, яку прийняли відповідачі, у звязку з чим до них перейшли обовязки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від15.07.2015 року заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2014 року в частині визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як спадкоємцями ОСОБА_6, який помер 10.09.2012 року, право власності в рівних частинах на спадкове майно скасовано, та в цій частині ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 року залишено без змін, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов до наступних висновків.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно, до складу спадщини ОСОБА_6, який помер 10.09.2012 року, увійшли його зобовязання за Договором іпотеки, який посвідчено та зареєстровано 20.09.2007 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в реєстрі за № 4280, укладеного між ним та позивачем, щодо забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3, які витікають з умов Кредитного договору № 010/15-60/07-493.

Відповідно до умов п.1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є - камяна нежитлова будівля їдальні, загальною площею 244,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Котовськ Одеської області, вулиця 50 років Жовтня, номер 273 в.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 10.09.2012 року (день смерті іпотекодавця), згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №010/15-60/07-493 від 19.09.2007 року склала: 540023,92 грн., в тому числі: 288 152,78 грн. - загальна заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 211442,73 грн. - заборгованість за відсотками; 40428,41 грн. - пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків.

Відповідачі у справі відповідно, як дружина та діти спадкодавця, є спадкоємцями першої черги за законом у відповідності до положень ст.1261 ЦК України.

Згідно ст.1268 ЦК України встановлено, що спадщина вважається прийнятою у разі, якщо спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом 6 місяців з дня її відкриття не надав заву до нотаріуса про відмову у її прийнятті.

Як витікає матеріалів справи, відповідачі прийняли спадщину у відповідності до положення ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою проживання спадкодавця в м.Котовську Одеської області по вул.Партизанська,78 (в тому числі і ОСОБА_8, яка знята з реєстрації а цією адресою лише 24.05.2013 року згідно даних її паспорту), та не подали заяви про відмову від спадщини до нотаріуса протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Більш того, спадкоємець ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини був неповнолітній, а тому за законом вважається таким, що її прийняв не залежно від місця його проживання.

Вказані обставини встановлені також рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2014 року за позовом ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Котовська районна державна нотаріальна Одеської області, про стягнення боргу за кредитом, яке набрало законної сили.

Пунктом 36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначається, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступника, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про перехід зобовязань спадкодавця за Договором іпотеки до відповідачів у рівних частинах та у межах вартості спадкового майна лише у вигляді предмета іпотеки: камяної нежитлова будівля їдальні, загальною площею 244,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Котовськ Одеської області, вулиця 50 років Жовтня, номер 273 - в., а тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків районного суду вони не впливають та їх не спростовують.

Разом з цим колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення ціни іпотеки є помилковим, а тому в цій частині підлягає зміні виходячи з наступного.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки, як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань, полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі№6-1239цс16, 13.05.2015 року (№6-53цс15, 6-63цс15), 16.09.2015 року (№6-495цс15 та 6-1193цс15), 27.05.2015 року (№6-332цс15), 10.06.2015 року (№6-449цс15), 07.10.2015 року (№6-1935цс15), 21.10.2015 року (№6-1561цс15), 04.11.2015 року (№6-340цс15), 03.02.2016 року (№6-2026цс15), 01.03.2017 року (№6-2284цс16), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції в порушення частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні не встановив у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин в цій частині, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Колегією суддів на усунення вказаного порушення було призначено та проведено судово-оціночну експертизу, згідно висновків якої вартість предмета іпотеки становить 1201000 (один мільйон двісті одна тисяча) гривень.

Отже враховуючи вищевикладене, рішення районного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 , 309, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2014 рокув частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінити, зазначивши початкову ціну предмета іпотеки 1201000 (один мільйон двісті одна тисяча) гривень.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С Комлева