Ухвала

іменем україни

07 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К., розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 грудня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві) ОСОБА_5 при винесенні постанови про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено в розшук автомобіль «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1, було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про розшук майна боржника від 08 грудня 2016 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року, в задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів, постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що Дніпровським районним судом м. Києва 04 липня 2014 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 6 865 912,24 грн, який з 26 вересня 2014 року знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. (а.с.11).

Обов'язки і права державних виконавців на час відкриття виконавчого провадження були визначені нормою ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року (зі змінами).

У постанові про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання виконавчого листа виданого 04 липня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва боржнику ОСОБА_4 було надано семиденний строк добровільного виконання з моменту винесення постанови.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження 26 вересня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 вересня 2014 року, яка була скасована в частині накладення арешту на все майно, що належить боржникові ОСОБА_4, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_4 до УДВС ГУЮ у м. Києві про часткове скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На виконання зазначеної ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року державним виконавцем, 18 грудня 2014 року, була винесена постанова про звільнення майна боржника з-під арешту.

Як убачається із матеріалів виконавчого провадження, представник боржника ОСОБА_4 06 листопада 2014 року подавав до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ м. Києва, серед іншого, копію договору іпотеки та копію договору застави автотранспортного засобу.(а.с.17)

03 червня 2016 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_5 винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення 6 865 912,24 грн.

На момент винесення державним виконавцем вказаної постанови від 03 червня 2016 року діяла редакція ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно якої арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед іншого, шляхом винесена постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року у вищезазначеному виконавчому провадженні замінено сторону стягувача публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» його правонаступником - публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

08 грудня 2016 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_5 було винесено постанову про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено в розшук транспортний засіб «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_4 просив скасувати вказану постанову державного виконавця про розшук майна боржника, посилаючись на порушення Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі положень його статей 48, 56, зазначаючи, що постановою старшого державного виконавця від 03 червня 2016 року вже накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, при цьому наявний предмет іпотеки, яким є квартира АДРЕСА_1, вартість якої перевищує суму боргу, у зв'язку з чим не має необхідності у розшуку транспортного засобу.

Суди попередніх інстанцій спростовуючи доводи скаржника, виходили з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. ОСОБА_4, зазначаючи про неправомірність дій державного виконавця, не надав доказів щодо укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок переданого в іпотеку майна.

Місцевий суд з висновками, якого погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про відсутність обґрунтованої підстави для визнання неправомірними дії державного виконавця щодо розшуку майна боржника, як такі що не суперечать вимогам Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник ОСОБА_4 не виконує рішення суду.

Згідно положень ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час спірних правовідносин) розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Суди попередніх інстанцій всебічно та повно дослідили обставини справи та дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги, оскільки спірна постанова про розшук майна боржника винесена у зв'язку виявленням наявного у ОСОБА_4 майна для проведення дій пов'язаних із примусовим виконанням рішення суду.

Крім того, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказану ухвалу без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних ухвал відсутні.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич