АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/7775/15-ц 22-ц/774/1772/К/17
Справа № 182/7775/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1772/К/17 Кобиляцька-Шаховал І.О.
Категорія - 27 ( ІV) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", третя особа Приватне підприємство „Паралель", про визнання кредитного договору припиненим.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Страшко Людмила Володимирівна,

представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа Приватне підприємство „Паралель", про визнання кредитного договору припиненим.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк" (надалі - АКІБ „УкрСиббанк") та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого позичальник ОСОБА_4 зобов'язаний повернути АКІБ „УкрСиббанк" кредит у розмірі 415 000,00 гривень, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 22,00 % річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених цим Договором, по 31 серпня 2011 року включно. Виконання зобов'язань за цим Договором було забезпечено Іпотечним договором № 0/0/3 від 01 вересня 2008 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ „УкрСиббанк" та ПАТ „Дельта Банк" було укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ „УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ „Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (ПАТ „УкрСиббанк") у зобов'язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, право вимоги за кредитним договором № 0 від 01 вересня 2008 року перейшло до ПАТ „ДельтаБанк".

18 лютого 2015 року кредитний договір № 0 від 01 вересня 2008 року припинив свою дію у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань перед кредитором, що підтверджено довідкою, виданою ПАТ „Дельта Банк" від 18 лютого 2015 року. Однак, відповідачем не було розірвано договору іпотеки та не знято заборони відчуження предмету іпотеки до сьогодні.

Просив суд: визнати зобов'язання за кредитним договором іпотеки № НОМЕР_1 від 01.09.2008 року, що укладений між АТ „УкрСиббанк» та ОСОБА_4 припиненим, а сам кредитний договір № 0 таким, що припинив свою дію.

У грудні 2015 року третя особа ПП „Паралель" звернулося до суду із самостійними вимогами на предмет спору та просило суд: визнати зобов'язання за договором іпотеки № /0/3 від 01.09.2008 року, що укладений між AT „УкрСиббанк" та Приватним підприємством „Паралель" припиненим, а сам іпотечний договір № 0/0/3, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1177, таким, що припинив свою дію. А також вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав про предмет іпотеки за іпотечним договором № 0/0/3 від 01.09.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1177, а саме на нерухоме майно: теплицю (інв.№ 003251); теплицю (інв.№ 003253); будівлю побутових і допоміжних приміщень (інв.№ 776), будівлю складу ядохімікатів, теплицю для вирощування овочів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, вилучити запис та зняти заборону відчуження предмету іпотеки за іпотечним договором № 0/0/3 від 01.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1178-1180 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на нерухоме майно: теплицю (інв.№ 003251); теплицю (інв.№ 003253); будівлю побутових і допоміжних приміщень (інв.№ 776), будівлю складу ядохімікатів, теплицю для вирощування овочів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ПП «Паралель» задоволено.

Визнано зобов'язання за кредитним договором № НОМЕР_1 від 01.09.2008 року, що укладений між АТ „УкрСиббанк» та ОСОБА_4 припиненим, а сам кредитний договір № 0 таким, що припинив свою дію.

Визнано зобов'язання за договором іпотеки № /0/3 від 01.09.2008 року, що укладений між AT „УкрСиббанк" та Приватним підприємством „Паралель" припиненим, а сам іпотечний договір № 0/0/3, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1177, таким, що припинив свою дію.

Вилучено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав про предмет іпотеки за іпотечним договором № 0/0/3 від 01.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1177, а саме на нерухоме майно: теплицю (інв.№ 003251); теплицю (інв. № 003253); будівлю побутових і допоміжних приміщень (інв.№ 776), будівлю складу ядохімікатів, теплицю для вирощування овочів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вилучено запис та знято заборону відчуження предмету іпотеки за іпотечним договором № 0/0/3 від 01.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1178-1180 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на нерухоме майно: теплицю (інв.№ 003251); теплицю (інв.№ 003253); будівлю побутових і допоміжних приміщень (інв.№ 776), будівлю складу ядохімікатів, теплицю для вирощування овочів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Так, суд не здійснив належним чином повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а наявні в матеріалах справи довідки, розписки та заяви представника ПАТ «Дельта Банк» є сфальсифікованими. Також, зазначає, що позивач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 742 243,40 грн., довідка банку про відсутність боргу йому не видавалася, а тому відсутні підстави для припинення іпотеки. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що право вимоги за кредитним договором №0 від 01.09.2008 року до ПАТ «Дельта Банк» взагалі не передавалося, а тому він не може бути відповідачем з приводу оспорення саме цього кредитного договору. Також, зазначає, що матеріали справи взагалі не містять інформації про звернення позивача або ж третьої особи до ПАТ «Дельта Банк» за зняттям заборони на відчуження предмета іпотеки або ж до державного реєстратора чи нотаріуса, як реєстратора, для вчинення дій щодо припинення обтяження нерухомого майна, а тому заявлені позовні вимоги є взагалі безпідставними та не підлягають судовому захисту.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Представник третьої особи ПП «Паралель», будучи завчасно ( 20.09.2017 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 129), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою Апеляційної суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року скасовано рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Приватного підприємства „Паралель" до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" про визнання іпотечного договору припиненим та закрито провадження у справі в цій частині.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому колегією суддів перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ „Дельта Банк", третя особа ПП „Паралель", про визнання кредитного договору припиненим.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Дельта Банк» - Страшко Л.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється, що 01.09.2008 року між АКІБ „УкрСиббанк" (на теперішній час - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 415 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,90 % річних. Датою остаточного повернення кредиту є 31 серпня 2011 року (а.с. 2).

08 грудня 2011 року між ПАТ „УкрСиббанк" та ПАТ „Дельта Банк" було укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ „УкрСиббанк" передало (відступило) ПАТ „Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у зв'язку з чим до ПАТ „Дельта Банк", відповідно до ст.514 ЦК України, перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 01.09.2008 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (а.с. 5).

Спір виник з приводжу виконання позичальником ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 0 від 01.09.2008 року та наявності у зв'язку з цим підстав для визнання цього договору припиненим.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що з 08 лютого 2015 року кредитний договір № 0 від 01.09.2008 року припинив свою дію у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань перед кредитором.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте, суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання.

Таким чином, з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним з яких є припинення правовідношення.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов'язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, звернувшись до суду з позовом про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором № 0 від 01.09.2008 року у зв'язку з його належним виконанням, позивач ОСОБА_4 не надав суду жодного належного та допустимого доказу погашення заборгованості за кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 01.09.2008 року сторонами погоджено Графік погашення кредиту, а саме: позичальник (ОСОБА_4.) зобов'язався повернути кредит у таких розмірах, щоб станом на нижче вказану дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала наступний рівень: 01.09.2008 року - 415 000,00 грн., 10.03.2009 року - 345 830,00 грн., 10.09.2009 року - 276 660,00 грн., 10.03.2010 року - 207 490,00 грн., 10.09.2010 року - 138 320,00 грн., 10.03.2011 року - 69 150,00 грн., 31.08.2011 року - 0,00 грн. та визначили, що будь-яка сума заборгованості за кредитом, що перевищує розмір максимально допустимої заборгованості за сумою неповерненого кредиту, яки (розмір) встановлений на відповідну дату зазначену у Графіку, вважається простроченою сумою основного боргу (а.с. 49).

При цьому, у Додатку №2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 01.09.2008 року сторони погодили помісячний Графік платежів за цим Договором (а.с. 50).

Згідно ж п. 1.2.11 цього Договору було визначено рахунок для повернення суми кредиту, сплати процентів та інших грошових платежів: НОМЕР_2 у АКІБ «УкрСиббанк».

Отже, належним доказом виконання взятих на себе зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01.09.2008 року є відповідні розрахункові документи, які підтверджують внесення позичальником у розмірах та у строки, визначені у Додатку №2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 01.09.2008 року, грошових коштів на рахунок НОМЕР_2 у АКІБ «УкрСиббанк» (на теперішній час - ПАТ «УкрСиббанк»), однак таких доказів позивачем не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Навпаки, згідно розрахунків відповідача ПАТ „Дельта Банк" заборгованість позивача за спірним кредитним договором станом на 14 червня 2017 року складає 1 742 234,40 грн. (а.с. 62-65).

До наданої позивачем копії Довідки АТ «Дельта Банк» №2-0 від 18 лютого 2015 року про повне виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за цим Договором (а.с. 6) колегія суддів відноситься критично з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про закриття кредитного договору та зазначив, що він має суму в розмірі 200 000,00 грн. (а.с. 112).

За результатами розгляду цієї заяви, ПАТ «Дельта Банк» листом вих. №05-2202817 від 11.07.2014 року повідомив ОСОБА_4 про те, що станом на 11 липня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01.09.2008 року становила 1 028 683,68 грн., у зв'язку з чим ПАТ „Дельта Банк" погодився вирішити питання щодо списання частини заборгованості у разі одночасної сплати (одним платежем) позичальником суми в розмірі не менше 90% від загальної суми боргу (а.с. 111).

Оскільки, позивачем ОСОБА_4 не надано доказів сплати ним одним платежем після липня 2014 року грошових коштів у розмірі не менше 90% від 1 028 683,68 грн., колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо відсутності підстав для прийняття копії довідки від 18 лютого 2015 року, як належного та допустимого доказу по справі.

До того ж, звернувшись до суду з позовом про визнання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 01.09.2008 року таким, що припинив свою дію, позивач фактично підтвердив факт невизнання відповідачем ПАТ «Дельта Банк» належного виконання позичальником зобов'язань за цим кредитним договором.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги та правові підстави для визнання Кредитного договору таким, що припинив свою дію, відсутні.

Відповідно до частини першої статті 559, частини першої статті 593 ЦК України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог й у частині визнання припиненим іпотечного зобов'язання за спірним кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню на підставі п.1, п.4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, колегія суддів стягує з позивача ОСОБА_4 на користь відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 339,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", третя особа Приватне підприємство „Паралель", про визнання кредитного договору припиненим скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", третя особа Приватне підприємство „Паралель", про визнання кредитного договору припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати по справі понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: