Справа № 366/356/15ц Головуючий у І інстанції Гончарук О,П.
Провадження № 22-ц/780/430/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 07.12.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Мережко М.В, із участю секретарів Шуляка Д.О., Топольського В.О., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Іванківська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

11 лютого 2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із названим позовом, де просили усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою в смт. Іванків, вул. Л. Українки, 13, Київської області, зобовязавши ОСОБА_2 за власні кошти прибрати встановлену нею огорожу та перемістити розташовані нею фундаментні бетонні блоки в кількості 16 штук, розмірами 2,3 х 0,3 м. та 15 штук, розмірами 1,2 х 0,3 м., за межі земельної ділянки, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 13 400 грн., з яких 3 400 грн. відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої її неправомірними діями, та 10 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, а на користь ОСОБА_4 - 12 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача.

Судові витрати просили покласти на ОСОБА_2.

Заявлені вимоги позивачі обгрунтовували тим, що у їхній спільній власності перебуває домоволодіння №13, що по вул. Л. Українки в смт. Іванків та земельна ділянка, за тією ж адресою, площею 0,0342 га.

ОСОБА_2 є власником сусіднього домоволодіння №32, що по вул. Жовтневій в смт Іванків, яка самовільно зайняла частину земельної ділянки позивачів й не прибирає будівельні матеріали з їх території та пошкодила каналізаційні труби, чим заподіяла матеріальну шкоду на суму 3 400 грн.

Заподіяння моральної шкоди обґрунтовують неправомірними діями відповідача, що призвело до погіршення стану їх та малолітнього сина здоровя.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2 за власні кошти прибрати встановлену нею огорожу та перемістити розташовані нею фундаментні бетонні блоки в кількості 16 штук, розмірами 2,3 х 0,3 м., та 15 штук, розмірами 1,2 х 0,3 м., за межі земельної ділянки, розташованої в смт. Іванків, що по вул. Л. Українки, 13.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачі належним чином здійснювали свої права власників користування та розпорядження майном.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 порушує права позивачів щодо користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачі посилаються на те, що ОСОБА_2 пошкодила їх каналізаційні труби, про що надали суду копії накладної №894 від 05 квітня 2014 року, яка підтверджує матеріальні витрати позивачів, але сам факт встановлення цих труб та пошкодження їх відповідачем судом не встановлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просила рішення Іванківського суду Київської області від 16 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне, апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 04 червня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб ( а.с. 4 зв. т. 1 )

17 грудня 2013 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0173, розташовані по вул. Лесі Українки, 13 в смт. Іванків, Київської області, ОСОБА_3 ( а.с. 8, 9, 10, 11, 229 т. 1 ).

В свою чергу, ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 26 травня 2009 року є власником сусіднього з позивачами будинку, розташованого по вул. Жовтнева, 32, в селищі Іванків, Київської області ( а.с. 28-30 т. 1 ).

З приводу користування земельною ділянкою, належною на праві власності позивачам, між ними та ОСОБА_2 виник спір щодо знаходження на ній ( земельній ділянці ) майна останньої, зокрема, огорожі та бетонних блоків.

У звязку із зазначеними обставинами, ОСОБА_3, ОСОБА_4 11 лютого 2015 року звернулися із названим позовом до суду ( а.с. 1-2 т. 1 ).

На підтвердження заявлених вимог позивачі надали акт обстеження земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( попередні власники будинку та земельної ділянки по вул. Л. Українки в смт. Іванків ) від 26 червня 2013 року, згідно якого комісією було встановлено, що дана земельна ділянка з трьох сторін обгороджена, а зі сторони ОСОБА_2 огорожа знищена, хоча і залишилось два межових знака у вигляді цегляного стовпа та металевої труби ( а.с. 7 т. 1 ).

Згідно акту обстеження земельної ділянки ОСОБА_3, для уточнення меж земельної ділянки від 14 березня 2014 року, комісією було встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняла частину земельної ділянки попереднього власника ОСОБА_5 ( а.с. 12 т. 1 ).

Із змісту протоколу огляду місця події від 11 березня 2014 року паркан між господарствами №13 по вул. Л. Українки та №32, що по вул. Жовтневій складається із двох частин та знаходиться на бетонних блоках ( а.с. 35 т. 1 ).

Зазначене, також, підтверджується долученими до матеріалів справи фотокартками ( а.с. 51, 100, 140, 141, 151 т. 1 ).

Разом з цим, під час апеляційного розгляду справи, позивачі заявили клопотання про призначення по справі технічної експертизи ( а.с. 223 т. 1 ), яке ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року задоволено частково та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання:

Чи відповідають межі земельної ділянки, площею 0,0342 га, що розташована за адресою: вул. Л. Українки, 13 у смт. Іванків, Київської області, яка належить ОСОБА_3 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17 грудня 2013 року, кадастровий №:01:005:0173, з межами фактичного землекористування?

Чи не знаходяться на цій земельні ділянці огорожа земельної ділянки, фундаментні блоки 16 штук, розмірами 2,3 х 0,3 м., 15 штук 1,2 х 0,3 м., належні ОСОБА_2, прож. ІНФОРМАЦІЯ_1?

Якщо знаходяться, то в яких розмірах займають земельну ділянку ОСОБА_3? ( а.с. 235 т. 1 ).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №2716/17-41 від 17 жовтня 2017 року, частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0173 завалена бетонними блоками різних розмірів.

За результатом проведеного обстеження встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташовані два бетонні блоки, які займають площу 2,8 кв.м.

Визначити загальну кількість блоків на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0173 та площу території, яку вони займають не було можливим, зокрема, ОСОБА_2 при обстеженні майна стверджувала, що це її територія і вона категорично проти будь-яких досліджень на цій частині земельної ділянки.

Був викликаний наряд міліції з цього приводу ( а.с. 26-34 т. 2 ).

Крім цього, зазначені обставини, також підтвердила судовий експерт ОСОБА_7 у судовому засіданні ( а.с. 51, 53, 54-55 т. 2 ).

Відтак, на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд у повній мірі сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема, роз'яснив особам, які брали участь у справі, їх права та обов'язки, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, на переконання апеляційного суду, дії ОСОБА_2 щодо заперечення проведення дослідження експертом, свідчать про її ухилення від проведення призначеної експертизи ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року, що призвело до неможливості її проведення.

Відтак, згідно положень ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

А тому, враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визнати факт знаходження на спірній земельній ділянці огорожі та фундаментних блоків 16 штук, розмірами 2,3 х 0,3 м., 15 штук 1,2 х 0,3 м., належних ОСОБА_2, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно позовних вимог у відповідності до ст. 146 ЦПК України.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги вирішив спір щодо захисту прав землекористування позивачів не в зазначений у позовній заяві спосіб, тобто у порушення положень ст. 11 ЦПК України.

Окрім іншого, рішення суду в частині задоволення позовних вимог не відповідає у повній мірі вимогам ст.ст. 214, 215 ЦПК України щодо встановлення обставин справи та викладення мотивувальної частини рішення, відповідно.

І як наслідок, судове рішення першої інстанції в зазначеній частині, з точки зору суду другої інстанції, підлягає скасуванню відповідно до ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог у звязку з їх обґрунтованістю, на підставі ст. 391 ЦК України, ст.ст. 90, 152, 153 ЗК України, ст.ст. 11, 58-60, 146, 212-215 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляції ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість зазначеної частини рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення зазначених норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження.

Однак, вони не є правовою підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог у цій частині, які суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що даним судовим рішенням скасовується рішення Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2013 року, в матеріалах справи відсутні докази руйнування історичних парканів і перенесення їх в глиб їх земельної ділянки та відсутні докази її приватизації, та те, що дані обставини вже досліджувалися в іншому судовому процесі, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не є підставою для задоволення апеляційних вимог щодо відмови у зазначеній частині позову за їх необґрунтованістю.

В решті рішення, на переконання апеляційного суду, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає зміні чи скасуванню у відповідності до положень ст.ст. 60, 303, 308 ЦПК України.

Окрім іншого, відмова у позові, по суті та на переконання апеляційного суду, апелянтом не оскаржується.

При цьому, позивачі будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їм матеріальної та немайнової шкоди, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, не надали в порушення положень ст.ст. 58-60 ЦПК України.

У відповідності до положень ст.ст. 79, 86, 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати на проведення експертизи в розмірі 9 904 грн. ( а.с. 20, 25 т. 2 ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Іванківська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в частині зобов'язання відповідача прибрати огорожу, перемістити фундаментні блоки скасувати і ухвалити за цими вимогами нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4 земельною ділянкою, розташованою по вул. Л. Українки, 13, смт. Іванків, Київської області, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти прибрати встановлену нею огорожу та перемістити за межі земельної ділянки позивачів фундаментні блоки в кількості 16 та 15 штук, розмірами 2,3 х 0,3 м., 1,2 х 0,3 м., відповідно.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертизи в розмірі 9 904 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: А.С.Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_8