Категорія 34 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Сопруна В.В., Матківської М.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та представника позивачів ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 вересня 2015 року приміщення гастроному «Центральний», яке належить ОСОБА_2 на праві власності, було затоплено.

10 вересня 2015 року представниками ТОВ «Уют» балансоутримувача і власника будинку ОСББ «Подолянка - 7» було оглянуто приміщення та покрівлю гастроному, про що складено акт. Під час огляду було встановлено, що відповідач самочинно, з метою влаштування балкону демонтував гідроізоляційне рубероїдне покриття з покрівлі гастроному, вибив дверний отвір на місці вікна та збудував монолітну плиту з бетону на даху, внаслідок чого між бетонною плитою та зовнішньою стіною будинку утворилась тріщина, через яку затекла дощова вода.

Внаслідок затоплення було пошкоджено підвісну стелю гастроному, оздоблення стелі та дитяче харчування, що знаходилось на вітрині. Позивачам довелось ліквідовувати наслідки затоплення за власний кошт.

Зважаючи на викладене, просили стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4668 грн. та на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3464,84 на відшкодування завданої їм майнової шкоди.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2016 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4668 (чотири тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок в якості відшкодування майнової шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 279 (двісті сімдесят девять) гривень 64 копійки судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивачів ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Натомість ОСОБА_5 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга представник позивачів ОСОБА_4 підлягає задоволенню, натомість апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що нежиле приміщення (гастроном «Центральний»), розташоване по вул. Зодчих, буд. 16 у м. Вінниці, належить ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності від 10 лютого 2011 року (а. с. 13) та було передане в суборенду ОСОБА_3 на підставі договору суборенди від 01 липня 2014 року (а. с. 14-16).

Над гастрономом «Центральний» розташована квартира № 1, власником якої є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 11 жовтня 2007 року № 892, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 11 жовтня 2007 року № 2395 (а.с. 160-161).

Актом про залиття від 10 вересня 2015 року встановлено, що на рігелі та підвісній стелі приміщення гастроному у відділі дитячих товарів наявні вологі плями протікання води іржавого кольору площею 1 кв. м. Причиною затікання дощової води у приміщення гастроному «Центральний», розташованого по вул. Зодчих, буд. 16 у м. Вінниці, стало пошкодження покрівлі гастроному мешканцями квартири АДРЕСА_1, що призвело до пошкодження стелі гастроному (а.с 7).

Між ОСОБА_2 та приватним підприємством «Рулон» укладений договір, предметом якого є ремонт даху та стелі по вул. Зодчих, буд. 16 у м.Вінниці. На виконання вказаних робіт позивачем сплачено 4 668 грн., що підтверджено актом про прийняття-передачу виконаних робіт від 30 вересня 2015 року (а.с. 9-12).

Загальна сума пошкодженого товару внаслідок затоплення 07 вересня 2015 року складає 3 464 грн 84 коп., що визначено актом інвентаризації товарно-матеріальних цінностей відділу «Дитячі товари» гастроному «Центральний» (а.с 8).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт залиття належного позивачам приміщення гастроному саме з вини відповідача, яка без відповідних дозволів уповноважених державних органів здійснила демонтування гідроізоляційного рубероїдного покриття з покрівлі гастроному, самочинно здійснила демонтування балкону, що призвело до затікання та в результаті пошкодження стелі гастроному. Однак, позивачами не надано належних та допустимих доказів щодо вартості пошкоджених товарно-матеріальних цінностей відділу «Дитячі товари» гастроному «Центральний».

Проте повністю погодитися з висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 151 ЖК Української РСР та п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів до їх усунення.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, у правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди: не позивач доводить наявність вини відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначили, що ОСОБА_5 без відповідного дозволу уповноваженого державного органу архітектурного контролю, дозволу балансоутримувача будинку ОСББ «Подолянка-7», а також дозволу власника гастроному демонтувала гідроізоляційне рубероїдне покриття з покрівлі гастроному, самочинно, з метою влаштування балкону вибила дверний отвір на місці розташування вікна власної квартири та збудувала монолітну плиту з бетону на даху гастроному, яка примикає до дверного отвору біля вікна. Між бетонною плитою та зовнішньою стіною будинку в місці розташування дверного отвору утворилась тріщина довжиною 1 (один) метр та завширшки 1,5 сантиметра, через яку відбулося затікання дощової води в приміщення гастроному в результаті дощів, що відбулись 5-7 вересня 2015 року.

На підтвердження своїх вимог посилались на акт, складений 10 вересня 2015 року комісією у складі головного інженера ТОВ «УЮТ», представника власника гастроному, адміністратора гастроному, орендаря та суборендаря гастроному, а також голови ОСББ «Подолянка-7». Даний акт було складено у результаті обстеження стін, стелі та покрівлі гастроному, в ході якого було чітко встановлено, що причиною затікання дощової води у приміщення гастроному «Центральний», розташованого по вул. Зодчих, буд. 16 у м.Вінниці, стало пошкодження покрівлі гастроному мешканцями квартири АДРЕСА_2, що призвело до пошкодження стелі гастроному.

Відповідачка, у свою чергу, не спростувала обставини, які зазначені у акті, доводи поданої нею апеляційної скарги зводяться до встановлення незаконності зазначеного акту, її відсутності під час його підписання, однак, не свідчать про відсутність її вини в демонтуванні гідроізоляційного рубероїдного покриття під час самочинного здійснення демонтування балкону, що призвело до затікання дощової води у приміщення гастроному «Центральний», розташованого по вул. Зодчих, буд. 16 у м. Вінниці.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо наявності в діях відповідачки складу цивільного правопорушення, і як наслідок підстав для відшкодування шкоди понесеної ОСОБА_2 на відновлення пошкодженої покрівлі та приміщення гастроному «Центральний», розташованого по вул. Зодчих, буд. 16 у м. Вінниці, при цьому з врахуванням наявних доказів у справі вірно встановив її розмір.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 3464,84 в якості відшкодування майнової шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у відділі дитячих товарів від 10 вересня 2015 року є належним доказом щодо розміру майнової шкоди завданої ОСОБА_3 залиттям приміщення гастроному «Центральний», розташованого по вул. Зодчих, буд. 16 у м. Вінниці, що як встановлено вище сталося з вини ОСОБА_5, враховуючи, крім іншого, що викладене в ньому відповідачкою не спростовано.

Подані нею заперечення стосуються порушень при складенні акту та його форми, однак не спростовують його зміст.

Не приймаються також до уваги висновки суду першої інстанції з приводу застосування при визначення сум збитків п. 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей затвердженого постановою КМУ від 22.011996 року № 116, оскільки зазначений Порядок розроблений на виконання розпорядження Президента України від 10 лютого 1995 року № 35 «Про заходи щодо боротьби з корупцією і організованою злочинністю» та з метою вдосконалення правової бази боротьби з економічною злочинністю, а тому не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 3464,84 в якості відшкодування майнової шкоди, в звязку з чим рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року у вказаній частині щодо відмови в задоволенні позову слід скасувати, задовольнивши ці позовні вимоги.

Зважаючи на викладене, підлягає також зміні розмір судових витрат, розподілених між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами у справі сплачувався судовий збір, зокрема: за подання позовної заяви позивачами сплачено 487,20 грн.; за подання апеляційної скарги від 18 квітня 2016 року ОСОБА_2 сплачено 347,96 грн., ОСОБА_3 258,36 грн., за подання касаційної скарги позивачами сплачено 584,64 грн., за подання апеляційної скарги від 06 червня 2017 року ОСОБА_3 сплачено 258,36 грн., ОСОБА_2 сплачено 347,96 грн.

Зважаючи на задоволення позову, зазначені суми судового збору сплачені позивачами підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, з приводу відмови в задоволенні вимог представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 за надання правової допомоги, який з урахуванням матеріалів справи розцінив їх як витрати на представництво або юридичну допомогу, а не правову допомогу, які не входять до витрат, повязаних з розглядом судової справи.

Разом з тим, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги відповідно до договору № 01-121015цс в сумі 5000 грн., надавши суду копію розрахунку за послуги. При цьому, не надав документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, розрахунку та не обґрунтував понесених його довірителем судових витрат, які просив стягнути з позивача, в звязку з чим ці вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року скасувати в частинах відмови в задоволенні позову та розподілу судових витрат.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3464,84 в якості відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 516,72 грн. судового збору за подання апеляційних скарг.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 695,92 грн. судового збору за подання апеляційних скарг.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1071,84 грн. судового збору за подання позовної заяви та касаційної скарги.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: ОСОБА_8