Провадження №22-ц/784/2156/17
Суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва

від 01 червня 2017 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтував наступним.

18 травня 2009 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних (з 01 вересня 2014 року 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року 43,20% річних) з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 31 грудня 2015 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 32 068,81 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 12 296,63 грн., заборгованості за відсотками у сумі 16 468,90 грн., заборгованості з пені у сумі 1300 грн. та штрафів 500 грн. (фіксована частина) і 1503,28 грн. (процентна складова).

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо своєчасного погашення кредиту, то позивач просив стягнути з нього кредитну заборгованість і судові витрати.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 01 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними доказами розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_4, а також факт укладення між сторонами кредитного договору.

З таким висновком суду не можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено кредитний договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами (далі Умови та Правила) складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» та отримав протягом дії договору пять платіжних карток, що надають доступ до кредитного рахунку. Остання платіжна картка має строк дії до 30 листопада 2017 року.

За користування кредитними коштами ОСОБА_4 повинен був сплачувати 30% річних. Однак, у п.1.1.3.2.3 Умов та Правил сторони передбачили можливість збільшення процентної ставки з обовязковим повідомленням позичальника про це не пізніше ніж за 7 днів до введення змін. Якщо протягом вказаного часу позичальник не направить повідомлення про незгоду з новою ставкою відсотків, то вважається, що позичальник прийняв нові умови.

З моменту укладання договору діяла процентна ставка 30% річних, з 01 вересня 2014 року 34,80 % річних, а з 01 квітня 2015 року 43,20% річних. Вказані процентні ставки були введені на підставі наказів ОСОБА_5 СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року та СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року, які передбачають, що по всіх витратах, здійснених до встановлення нових ставок, проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цих витратах.

Виписка з особового рахунку відповідача свідчить, що він здійснював витрати, виходячи з процентної ставки у розмірі 30% річних на суму 11 430,13 грн., та виходячи з процентної ставки у розмірі 34,80% річних на суму 866,50 грн.

Своєї незгоди з підвищенням процентної ставки відповідач ОСОБА_5 не заявив.

Останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено 24 жовтня 2014 року через термінал самообслуговування у сумі 1000 грн., про що свідчить квитанція №BASS НОМЕР_1.

Згідно з розрахунком ОСОБА_5 станом на 31 грудня 2015 року відповідач має перед ним загальну заборгованість за кредитним договором у сумі 32 068,81 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 12 296,63 грн., заборгованості за відсотками у сумі 16 468,90 грн., заборгованості з пені у сумі 1300 грн. та штрафів 500 грн. (фіксована частина) і 1 503,28 грн. (процентна складова).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 є невірним.

ОСОБА_5 належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, видачу йому кредитних коштів, повідомлення його про зміну умов договору, періодичне погашення відповідачем заборгованості.

За такого, у ОСОБА_5 виникло право на відшкодування кредитної заборгованості, але в іншій сумі, ніж зазначено ОСОБА_5.

Представлені докази свідчать, що сума простроченого кредиту становить 12 296,63 грн., проценти 5483,90 грн. (1698,85 грн. залишок процентів станом на 31.12.2014 р.; 3478,45 грн. нараховані, виходячи з 30% річних на суму 11 430,13 грн.; 306,60 грн. нараховані, виходячи з 34,80% річних на суму 866,50 грн.), штраф 250 грн.+5% від суми позову, що було погоджено сторонами у договорі (а.с.7), що складає 889,03 грн.

Таким чином загальна сума кредитної заборгованості ОСОБА_4 становить 18 919,56 грн. і саме вона підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_5.

Стягнення з відповідача також і пені за порушення строків виконання грошових зобовязань протирічить статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення неправомірно.

Посилання відповідача на пропуск ОСОБА_5 позовної давності не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Матеріали справи свідчать, що відповідач переривав перебіг позовної давності, сплачуючи заборгованість за кредитним договором.

Останній платіж було здійснено відповідачем 24 жовтня 2014 року, а до суду з позовом Банк звернувся у березні 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Що ж стосується заперечень відповідача щодо здійснення ним вказаного платежу, то вони спростовуються наданою банком квитанцією.

За такого, рішення районного суду на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Оскільки рішення суду першої інстанції скасоване, а вимоги ОСОБА_5 задоволені на 59%, то розподіл судових витрат на підставі ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає зміні пропорційно до задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції 1707,34 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 01 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2009 року станом на 31 грудня 2015 року в сумі 18 919,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 12 296,63 грн., заборгованості за процентами у сумі 5483,90 грн., штрафів 250 грн. (фіксована частина) та 889,03 грн. (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції судовий збір у сумі 1707,34 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

ОСОБА_6