Справа № 307/1978/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого судді Джуги С.Д.

суддів : Мацунича М.В., Кожух О.А.

при секретарі : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 29 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.06.2016 року, близько 10.00 год., в приміщенні Біловарської сільської ради відповідач ОСОБА_1 на грунті особистих неприязних відносин, викликаних його громадською діяльністю по контролю та захисту лісів, в присутності декількох громадян, в тому числі інспектора управління освіти Тячівської райдержадміністрації ОСОБА_4 та заступника директора Біловарської ЗОШ I-IIст. ОСОБА_5, розповсюджував в образливій формі завідомо неправдиві дані, навмисно голосно стверджуючи, що нібито він цілими днями без діла вештається по місту Тячів і він (відповідач) нібито недавно опівночі підбирав позивача в м. Тячів абсолютно «пяного, брудного і обмоченого» привіз в центр села і, навіть, «показував» куди йти додому, що абсолютно і завідомо не відповідає дійсності. Названими діями відповідач ОСОБА_1 порушив загальні норми моралі та поведінки, принизив його честь та гідність та заподіяв йому моральну шкоду, оскільки він людина вже у віці з вищою освітою, досвідом керівної роботи та відповідним суспільним положенням і розповсюдження подібних образливих видумок швидко поширилось по селу і обумовило насмішки та зміну на негативне ставлення у багатьох односельчан до нього, викликало у нього сильні моральні переживання, так як на фоні подібних тверджень йому важко дивитися в обличчя людям - всім не поясниш абсурдність наведених брутальних тверджень відповідача, та привело до моральних страждань з цієї причини і навіть до зміни артеріального тиску. Заподіяну моральну шкоду оцінює в сумі 50000 гривень.

Враховуючи, що наведені висловлювання відповідача мають наклепницький і образливий характер, так як завідомо для відповідача не відповідали дійсності і по значенню слів, в яких вони були виражені, принижували його честь гідність, спричинили моральну шкоду, просив визнати ці дії ОСОБА_1 такими, що принижують честь і гідність ОСОБА_3 і зобовязати ОСОБА_1 публічно вибачитися перед ОСОБА_3 в приміщенні сільської ради, стягнути з відповідача ОСОБА_1 50 000 гривень моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 29 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано дії ОСОБА_1 щодо негативних висловлювань на адресу ОСОБА_3 17 червня 2016 року в приміщенні Біловарської сільської ради такими, що принижують честь і гідність ОСОБА_3 і зобовязано ОСОБА_1 публічно вибачитися перед ОСОБА_3. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1500 гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди та 1378 гривень сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету 1102 гривні 40 копійок судового збору. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, представника сторони, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 поширив щодо позивача негативну і образливу інформацію, що принижує гідність і честь позивача, спричинив останньому моральні страждання, а тому зобовязав відповідача публічно вибачитися перед позивачем та стягнув з нього на користь позивача 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Однак з такими висновками погодитися не можна, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або ) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими, особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації належить позивачеві.

Як роз'яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року (надалі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній осі будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. (п.18 Постанови).

Таким чином позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В п. 26 Постанови також розяснено, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Матеріалами справи встановлено, що 17.06.201016 року в приміщенні Біловарської сільської ради відбувалась зустріч керівництва освіти з депутатами Біловарської сільської ради, яка була організована депутатами у звязку з наявними претензіями до організації роботи школи. Директор школи ОСОБА_6, яка є дружиною позивача, на зустріч не зявилася, а була присутня в.о. заступника директора ОСОБА_5 та представник відділу освіти ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення позивача до суду з позовом про захист честі, гідності, відшкодування моральної шкоди є те, що відповідач 17.06.2016 року, близько 10.00 год., в приміщенні Біловарської сільської ради присутності декількох громадян, в тому числі інспектора управління освіти Тячівської райдержадміністрації ОСОБА_4 та заступника директора Біловарської ЗОШ I-II ст. Куліш М.І., розповсюджував щодо позивача в образливій формі завідомо неправдиві дані, навмисно голосно стверджуючи, що нібито він цілими днями без діла вештається по місту Тячів і він (відповідач) нібито недавно опівночі підбирав позивача в м. Тячів абсолютно «пяного, брудного і обмоченого», привіз в центр села і, навіть, «показував» куди йти додому, що абсолютно не відповідає дійсності.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 пояснив, що позивач ОСОБА_3 на даній сесії взагалі не був присутній, а поведінка ОСОБА_5 сформована під впливом директора школи, у підпорядкуванні якої вона перебуває. ОСОБА_4 він тоді бачив вперше і чому вона так говорить про нього не розуміє. Тоді в сільській раді вирішувалися зовсім інші питання і про ОСОБА_7 навіть ніхто не згадував. Про речі, які зазначені в позовній заяві відносно ОСОБА_3, він не говорив ні на сесії, ні в приміщенні сільської ради. В такому вигляді він ніколи не бачив ОСОБА_3

В ході апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_3 пояснив, що 17.06.2016 року в приміщенні Біловарської сільської ради він присутній не був, його жінка, яка є директором школи, також не була присутня в сільській раді. Про те, що відповідач розповсюджував про нього в образливій формі неправдиві дані він особисто не чув, про це він дізнався від дружини, якій сказали ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Показаннями допитаних судом першої інстанції свідків - депутатів Біловарської сільської ради ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та голови Біловарської сільської ради ОСОБА_11 стверджено, що позивач ОСОБА_3, а також його дружина директор школи ОСОБА_6 не були присутні 17.06.2016 року у сільській раді на зустрічі керівництва освіти з депутатами сільської ради. Відповідач ОСОБА_1 щодо позивача ОСОБА_3 та про обставини, які вказані в позовній заяві, не говорив.

Суд першої інстанції дані обставини залишив поза увагою, належної оцінки вказаним показанням свідків не дав, обмежившись зазначенням, що дані показання свідків «породжують вагомі сумніви в тому, що цих обставин не було». Натомість суд дав перевагу показанням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без належного обґрунтування.

Згідно з положеннями ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі доводів сторін та наданих ними доказів щодо обставин справи, досліджених в судовому засіданні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем відповідно до ст. ст. 10,60,212 ЦПК України не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували поширення відповідачем негативної інформації щодо позивача, що негативна інформація щодо позивача, відповідачем висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь позивача, і порушує його особисті немайнові права або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Тобто, в даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі.

Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_4, допитаних судом першої інстанції, колегія суддівкритично оцінює і не бере до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що зустріч керівництва освіти з депутатами сільської ради 17.06.2016 року була ініційована депутатами сільської ради щодо недоліків організації саме роботи школи, директором, якої є дружина позивача ОСОБА_6; свідок ОСОБА_5 є заступником директора школи і перебуває у прямому підпорядкуванні директора школи ОСОБА_6; свідок ОСОБА_4 є представником управління освіти Тячівської райдержадміністрації, яке призначає на посаду директора школи і вказані особи є взаємоповязаними. Дані обставини в сукупності дають підстави для сумніву в обєктивності та неупередженості даних свідків.

Суд першої інстанції вказаних обставин справи та вимог закону не врахував, помилково дійшов висновку про порушення відповідачем особистих немайнових прав права позивача, та неправомірно застосував примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі і необґрунтовано поклав на відповідача обовязок відшкодування моральної шкоди позивачу.

Відповідно до пп.3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у заявленому позові з вищенаведених підстав.

Виходячи з вищезазначеного та керуючись вимогами ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів:

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 29 грудня 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :