УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визнання договору укладеним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником нежитлових приміщень № № 1, 2 (групи приміщень № 21) (літ. «А») загальною площею 19,60 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 7 листопада 2008 року.

8 травня 2015 року він направив до публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПАТ «АК «Київводоканал») лист із пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення у зазначені приміщення.

5 червня 2015 року відповідач надіслав йому відповідь про відмову в укладенні договору, мотивуючи це тим, що для вирішення даного питання необхідно оформити опитувальний лист-заяву та лист на виклик інспектора для обстеження водопровідних та каналізаційних мереж. До листа на виклик представника розрахункового департаменту та опитувального листа-заяви необхідно додати наступні документи: копію договору купівлі-продажу (завірену нотаріально); копію ідентифікаційного коду; копію паспорта; розрахунок обсягу щомісячного водоспоживання та водовідведення для визначення договірної величини.

Вважаючи такі дії неправомірними, позивач просив визнати укладеним договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення між ним і ПАТ «Київводоканал» на умовах типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року номер 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року номер 933) із 8 травня 2015 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 638, 640-345 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надавши належну правову оцінку доказам (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили із того, що 23 березня 2016 року між позивачем і відповідачем був укладений договір № 03695/5-10 про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі, жодна зі сторін не заявила вимогу про визнання його недійсним.

Що стосується строку договору, про який заявляв ОСОБА_4 - із 8 травня 2015 року, то на час підписання договору від 23 березня 2016 року ні позивач, ні відповідач не пропонували внести такий пункт, тому відсутні підстави вважати договір укладеним із цієї дати.

Колегія погоджується з такими висновками.

Судами попередніх інстанцій були враховані висновки та мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року, які відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими при новому судовому розгляді справи.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином,правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик