Справа № 640/1164/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року

Київський районний суд міста Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання подружжя, визнання особистою приватною власністю майна,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: встановити юридичний факт, що він в період з 2004 року по 28.03.2014 року проживав окремо від ОСОБА_2; Визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру за адресою: м. Харків, Пушкінський вїзд, №8, кв. 33.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 01.09.1995 р. по 28.03.2014 р., шлюб розірвано на підставі рішення суду. Після розірвання шлюбу місце проживання спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено зі ним. З відповідачкою він проживав спільно з вересня 1995р. по липень 2004р., після чого почали проживати окремо один від одного, він створив фактично нову сімю з Коляда (на теперішній час ОСОБА_1) Т.О. та проживав за її місцем проживання АДРЕСА_1. Протягом цього часу з липня 2004 року він з ОСОБА_4 разом відпочивали, також з родичами, друзями. В 2014 році він уклав шлюб з ОСОБА_4, і проживає з нею до теперішнього часу та мають спільну дитину. В поданій ним 14.01.2014р. в канцелярію суду позовній заяві про розірвання шлюбу він чітко вказував на те, що він з відповідачкою сумісно проживали лише до 2004р., а потім лише в жовтні 2013р. намагалися спробувати відновити сімю, також він зазначав, що він з ОСОБА_2 не здійснювали сумісних придбань. Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву, в якої визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу, та зазначила, що не заперечує проти проживання з ним їх сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 28.11.2016р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розподіл спільної сумісної власності, в якому вказувала, що ними начебто разом була придбана квартира за адресою: м. Харків, Пушкінській в'їзд 8, кв. 25. Відповідачка в позові стверджує, що квартира була придбана в 2005р. з сімейні кошти, шляхом укладення кредитного договору з Укрсоцбанк, на укладення якого вона як дружина давала згоду. Однак, 08.04.2005р. ним було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Харків, Пушкінський в'їзд № 8, кВ. 33 (а ні квартира № 25 як у позові вказує ОСОБА_2К.). Вартість квартири була визначена 172 250 грн., що на той час становило 32 500 доларів США. Якщо б придбання проводилося за спільні сімейні кошти, членами однієї сім'ї, то ОСОБА_2 мала б знати і точну суму, і хоча б приблизний місяць її укладення, обставини, пов'язані з кредитом, термін його кінцевого погашення та інші істотні обставини. Вказане підтверджує той факт, що він з відповідачкою мешкали окремо, сім'ї не існувало, вони не мали спільного бюджету. Відповідачці навіть не відомо, що коли та як вказана квартира була переведена в нежитлові приміщення. Під час укладення договору купівлі-продажу, кредитного договору та договору іпотеки він дійсно був змушений звернутися до ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_1) Т.К. з приводу отримання формальної згоди з її боку, оскільки цього вимагали внутрішні правила ПАТ «Укрсоцбанк», де він оформлював кредит, який особисто і сплатив. З позову ОСОБА_2 видно, що вона не знає дати укладення договору, навіть адреси квартири, їй не відомі суттєві умови договору (ціна, строки, відсоткова ставка та інше) та їй навіть невідомо, коли він остаточно сплатив грошові кошти за вказаним договором, що також підтверджує те, що вона тільки формально давала свою згоду. Таким чином, підтверджується факт його окремого проживання з відповідачкою в період з 2004р. по 28.03.2014р. Спірна квартира була придбана ним за рахунок власних коштів в період окремого проживання з ОСОБА_2 та є його особистою власністю. Відповідачка проживає ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснили, що він позивач перебував у шлюбі з відповідачкою з 1995 року по березень 2014 року. Шлюб був розірваний на підставі рішення суду. З липня 2004 року він залишив свою квартиру АДРЕСА_2, придбану до шлюбу, у якій залишилися проживати діти та колишня дружина. Він почав проживати окремо. Вони домовились що жити разом не будуть, однак він буде допомагати дітям. Цивілізовано розійшлись, було взаєморозуміння. Нічого не ділили, все залишив як було, пішов він фактично ні з чим. З липня 2004 року у нього появилася нова сімя з ОСОБА_4, де вони проживали в її квартирі АДРЕСА_3, в Харкові до 2014 року, мали спільний бюджет. На підтвердження цього є фотознімки, як вони проводили відпочинок, свята з ОСОБА_4, з якою у них є спільна дитина. Син за першим шлюбом ОСОБА_3 проживає з ними. В жовтні 2013 року він спробував сімейні відносини відновити з відповідачкою, тому в позові про розірвання шлюбу він так і вказав, що з 2004 року він з відповідачкою проживав окремо, припинили сумісне проживання, однак спробувавши в 2013 році відновити сімю, не вийшло, тому шлюб за рішення суду було розірвано в 2014 році. З 2004 році він жив окремо від відповідачки, спільного бюджету та побуту у них не було. 08.04.2005 року спірну квартиру він купив частково за свої особисті кошти, а частково за кредитні кошти, перевівши квартиру в нежитлові приміщення. Відповідачка в банку надала згоду на отримання коштів, банк потребував наявність її згоди, оскільки вона була офіційною дружиною. Він з ОСОБА_4 займався ремонтом квартири, переведенням в нежитловий фонд, облаштування приміщення. Квартиру він придбав за 172 250 грн., що складало на той час 32 500 доларів США. Кредит він виплачував разом з ОСОБА_4 (нинішньою дружиною), як за власні, так і за спільні кошти. В кредит він взяв приблизно 26 тис. доларів, а 6 тис. доларів сплатив свої коштів за квартиру. Він займається підприємницькою діяльністю, тому назбирав на купівлю квартири 6 тис. доларів, а потім сплачував кредит. Коли він проживав окремо від відповідачки, то з нею він лише міг бачитися, коли він забирав сина, та коли передавав гроші на дітей. В квартирі по вул. Метробудівників він жодного разу не приходив, і лише знав зі слів сина, що там відбувалось. За рішенням суду з 2014 року син ОСОБА_3 проживає з ним в квартирі по вул. Метробудівників. З осені 2014 року відповідачка проживає по вул. Гарібальді, відповідачка добровільно зїхала, оскільки у неї є інший чоловік, що саме вона вивозила з квартири йому не відомо, він не заперечував. Коли відповідачка виїжджала, то вони не сварилися, все було погоджено. Весь час окремого проживання з відповідачкою, з липня 2004 року він підтримав матеріально дітей, однак це лише підтримував дітей, нічого спільного у нього з відповідною не було, ні коштів, ні побуту, ніяких спільних дій, ні спільних покупок не було. Не подавав шлюб про розірвання шлюбу раніше, оскільки не хотів травмувати психіку дітей, це було лише заради них. В 2012 року він був з колишньою дружиною на весіллі племінниці, однак він там як фотограф, він для себе практикує фотозйомки. В 2013 році він брав дітей на річку, і заразом взяв відповідачку, щоб остання приглядала за малолітнім сином.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, відповідачка пояснила, що з 2004 року ОСОБА_1 покинув сімю, та обіцяв повернутися, пояснив, це тим, що йому необхідно більше вільного часу, йому заважають діти, він поступив в інститут. В 2005 році, коли вона давала згоду на отримання ОСОБА_1 кредиту, він пояснив, їй що бере кошти, щоб відкрити салон краси, щоб дітям потім залишити. З тим, що у них не було спільного бюджету, вона не згодна, оскільки вона працювала на ринку Барабашова, і гроші, які там заробляли, і він частково брав. Вона дала згоду в банку, оскільки хотіла, щоб це залишилось дітям. Кредитний договір вона бачила в день надання згоди в банку, умови та деталі кредиту, а також адресу спірної квартири вона не памятає, оскільки довіряла чоловіку та займалась вихованням дітей. Коли відбулася пожежа в квартирі, вона все робила сама, а ОСОБА_1 навіть не спитав, що і як, не допоміг нічим. З 2004 році ОСОБА_1 пішов з сімї, в квартирі не жив, однак їй невідомо, де він жив, він казав, щось десь проживав в гуртожитку, казав, що йому так зручно. Те ще, у нього була жінка, вона не знала. Їй невідомо, де був всі ці роки ОСОБА_1, оскільки він був скритним чоловіком, у неї також були додаткові труднощі. В 2013 році він повернувся в сімю, це вже була інша людина, вона довідалася, що у нього є інша жінка, тому шлюб і було розірвано. Вона спілкувалася з його батьками. Вона бувала в квартирі по Пушкінському вїзді, точну адресу квартири не пом*ятає. Вона разом з ОСОБА_1 купувала будівельні матеріали в салон краси. У звязку з вихованням дітей вони з ОСОБА_1 могли зустрічатися, наприклад, в парку. На початку 2005 року вона оформила приватне підприємництво, прибуток від її діяльності забирав ОСОБА_1.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01.09.1995 року по 28.03.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28.03.2014 року було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.03.2014 року.

Від сумісного проживання сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повнолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.03.2014 року визначено, що після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 залишиться проживати з позивачем батьком ОСОБА_1

08.08.2014 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб зі ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Коляда) ОСОБА_8.

Від сумісного проживання у подружжя 06.01.2016 року народилася донька Катерина.

З матеріалів витребуваної справи №640/391/14-ц про розірвання шлюбу вбачається, що ОСОБА_1 звернувся 14.01.2014 року з позовом про розірвання шлюбу зі ОСОБА_5, в якому вказано: «До 2004 р. ми з відповідачкою та дітьми проживали сумісно. В 2004 р. ми з відповідачкою припинили сумісне проживання, ведення спільного господарства й спільного бюджету, та почали мешкати окремо один від одного, кожен своїм життям. За цей час ми не здійснювали сумісних придбань, хоча обидва брали участь у вихованні та утриманні дітей. В жовтні 2013 р. ми спробували відновити сімейні відносини, але після місяця спільного життя ми зрозуміли, що наші спроби марні та прийшли до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Вважаю, що причинами розпаду нашої сім'ї стали взаємне непорозуміння, відсутність спільних інтересів, поглядів на життя, неспівпадіння характерів. Вважаю, що в інтересах як його так і відповідачки розірвати шлюб, який тривалий час існує формально».

Відповідачка ОСОБА_5 надала дві заяви про розгляд справи про розірвання шлюбу у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

При цьому, будь-яких заперечень з приводу того, що позивач зазначив, що до 2004 р. вони з відповідачкою та дітьми проживали сумісно, а в 2004 р. вони припинили сумісне проживання, ведення спільного господарства й спільного бюджету, та почали мешкати окремо один від одного, кожен своїм життям, - відповідачка не вказала, тобто не заперечувала та не оспорювала цих обставин.

Справді, в рішенні суду від 28.03.2014 року вказано, що з жовтня 2013 року остаточно припинили сімейні стосунки, однак це не суперечить тим обставинам, які вказані в позові та не заперечувались відповідачкою при розірванні шлюбу, що в 2004 р. вони припинили сумісне проживання, ведення спільного господарства й спільного бюджету, та почали мешкати окремо один від одного, кожен своїм життям, а в жовтні 2013 р. вони спробували відновити сімейні відносини, однак після місяця спільного життя зрозуміли, що примирення неможливе.

Ці обставини підтверджуються та узгоджуються з показаннями допитаних свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Допитаний свідок ОСОБА_9 пояснив, що він ОСОБА_7 він знає зі школи, та підтримують дружні відносини. Він знає, що ОСОБА_12 була дружною ОСОБА_7. В 2005 році він узнав, що ОСОБА_7 живе на «Спортивній», ОСОБА_7 не проживав з дружиною з 2004 року, пішов від неї. В бесідах та розмовах він узнав, що ОСОБА_7 вже не проживає з ОСОБА_11, а проживає з іншою жінкою ОСОБА_11. Через деякий час він познайомився з новою ОСОБА_11, вони разом сімя їздили на дачу. До 2014 року він спілкувався з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (новою жінкою), він знав, що вони були парою.

Допитаний свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_7 та проживає з ним в одному підїзді з 2003 року. Вона почала збирати кошти у жильців підїзду, щоб поставити замок в підїзді. В такому процесі вона і познайомилася з ОСОБА_7 та всіма мешканцями. ОСОБА_13 проживав на четвертому поверсі в квартирі АДРЕСА_4 з дружиною ОСОБА_11. ОСОБА_13 проживав в квартирі постійно, вона бачила його кожного місяця, коли щомісячно збирала кошти. Вона часто бачила його в магазині, який був поряд з будинком. В цій квартирі він проживав до 2015 року, потім зїхав з квартири.

Допитаний свідок ОСОБА_11 пояснила, що зареєстрована вона в квартирі АДРЕСА_4, а проживає ІНФОРМАЦІЯ_5. Вона з літа 2004 року постійно та спільно проживала зі ОСОБА_7. Вона працювала, ОСОБА_7 також працював та займався своїм бізнесом. Вона повністю володіла ситуацією, та він завжди казав, що їде на дитячі свята, до школи, на дні народження тощо. ОСОБА_13 допомагав та забезпечував матеріально дітей та колишній дружині, які залишилися проживати в його квартирі. В 2015 року вона та ОСОБА_7 одружилися, проживають наразі АДРЕСА_2, також з ними проживають донька її, та син ОСОБА_13 від першого шлюбу. Квартира №33 по Пушкінському вїзді, 8, була підшукана через ріелтера та придбана ОСОБА_7 в 2005 році, оскільки в 2004 році виникли ідеї відкрити спільний бізнес, тому вирішили відкрити салон красоти. Тому квартиру необхідно було перевести в нежитлову. Для цього також брався додатково кредит в 2005 році, який виплачувався два роки. В погашенні кредиту ОСОБА_12 вона не бачила коли купувалася квартира, коли квартира підшукувалася та переводилася в нежитлову будівлю, ОСОБА_12 нічим не займалася та нічого не сплачувала. Їй відомо, що для надання кредиту ОСОБА_12 надавала згоду на отримання кредиту, оскільки вони були в офіційному шлюбі. Тетяна жодного разу не була на тому обєкті. В жовтні 2013 році ОСОБА_7 намагався відновити шлюб зі своєю колишньою дружиною, тому він спробував відновити сімю, прожив там один місяць, та повернувся, нічого там не вийшло, тому він залишився проживати з нею.

Позивачем також надані фотознімки за період з 2004 по 2012 рр., на яких зображені він зі ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище Коляда) ОСОБА_8, з її батьками, на відпочинку.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що відповідачка ОСОБА_8 є її тіткою. ОСОБА_7 вона знає, перебуває з ним в нормальних відносинах, ОСОБА_7 є колишнім чоловіком ОСОБА_8, шлюб було розірвано приблизно в 2013 році. В 2012 році у неї було весілля, вона запросила ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як сімю. Чи проживали вони разом, їй невідомо. ОСОБА_13 та Тетяна сиділи разом за столом, були як сімя. Як фотографа, ОСОБА_7 вона не запрошувала. Вона бачила ОСОБА_7 також на випускному.

Суд враховує показання свідка ОСОБА_14, яка є племінницею відповідачки, однак, оцінюючи їх, суд виходить з того, що свідку невідомо чи проживали сторони разом, чи був у них спільний бюджет, побут; фактично сідок підтверджує лише факт перебування на весіллі та випускному позивача та відповідача, однак це також не суперечить поясненням самого позивача, що у нього з відповідачкою були нормальні (не скандальні) відносини, оскільки це було повязано необхідністю спілкування з дітьми, зустрічалися вони на світа дітей, при передачі відповідачці коштів на дітей.

Епізодичні зустрічі сторін не свідчать про їх спільний бюджет, побут, а виконання позивачем батьківських обовязків щодо утримання дітей, спілкування з дітьми, не свідчить про взаємні права та обовязки саме між позивачем та відповідачкою.

При цьому, сама відповідачка пояснила, що з 2004 році ОСОБА_7 пішов з сімї, в квартирі не жив, однак їй невідомо, де він жив, він казав, щось десь проживав в гуртожитку, казав, що йому так зручно. Їй невідомо, де був всі ці роки ОСОБА_7, оскільки він був скритним чоловіком, у неї також були додаткові труднощі. В 2013 році він повернувся в сімю, однак це вже була інша людина, вона довідалася, що у нього є інша жінка, тому шлюб і було розірвано.

Таким чином, вищевказане в сукупності підтверджує факт, що позивач з липня 2004 року по березень 2014 року проживав окремо від відповідачки, у них не було спільного побуту та бюджету, вони не мали між собою взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.04.2005 року, стойка купив квартиру №33 по вїзду Пушкінському, 8, у м. Харкові за ціною 172 250 грн., що в еквіваленті складало 22750 доларів США.

09.04.2005 року за позивачем ОСОБА_1 на підставі вказаного договору зареєстровано право приватної власності на вказану квартиру.

Згідно з довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» від 14.12.2016, між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №831/3/27/31/5-045 від 08.04.2005, за період з 08.04.2005 по 06.06.2007 ним було погашено борг за кредитом в сумі 26000 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, що фактично підтверджується відповідачкою, коли в листопаді 2016 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розподіл спільної сумісної власності, в якому вказувала, що ними разом була придбана квартира за адресою: м. Харків, Пушкінській в'їзд 8, кв. 25, однак 08.04.2005р. ним було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Харків, Пушкінський в'їзд № 8, кВ. 33 (а ні квартира № 25 як у позові вказує ОСОБА_2К.), тобто ОСОБА_2 не володіє відомостями щодо точної адреси спірної квартири; якщо б придбання проводилося за спільні сімейні кошти, членами однієї сім'ї, то ОСОБА_2 мала б знати і точну суму, і хоча б приблизний місяць її укладення, обставини, пов'язані з кредитом, термін його кінцевого погашення та інші істотні обставини. Вказане у взаємозвязку з вищевказаними доказами підтверджує той факт, що він з відповідачкою мешкали окремо, сім'ї не існувало, вони не мали спільного бюджету та побуту; відповідачці не відомо, що коли та як вказана квартира була переведена в нежитлові приміщення.

Як вбачається з пояснень сторін, позивач займався підприємницькою діяльністю з 1990-х років, а відповідачка оформила на себе підприємницьку діяльність з вересня 2004 року, тобто фактично після уходу позивача з сімї, тобто фактично займалися кожний своєю підприємницькою діяльністю, що узгоджується з тими, обставинами, що сторони проживали окремо, не мали спільного побуту та бюджету, не мали взаємних прав та обовязків між собою, шлюб існував формально.

Будь-яких доказів того, що відповідачка здійснювала погашення кредиту матеріали справи не містять.

Крім того, спірне нерухоме майно придбане позивачем 08.04.2005 року з метою підприємницької діяльності (що і зумовило в подальшому переведення квартири в нежитлове приміщення), хоча й під час шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, а за кредитні кошти, що одержані позивачем від банку 08.04.2005 року для купівлі вказаної нерухомості з метою подальшої підприємницької діяльності.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

На підставі викладеного, враховуючи вищевказані обставини, зокрема, сторони проживали окремо, не мали спільного побуту та бюджету, не мали взаємних прав та обовязків між собою, а спірне майно придбане позивачем з метою підприємницької діяльності за власні кошти та кредитні кошти надані банком, які були повернуті позивачем без участі відповідачки, то в силу вимог ст. 57 СК України спірна квартира є особистою приватною власністю позивача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання подружжя та визнання особистою приватною власністю майна підлягають задоволенню.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 214-215, 256 ЦПК України, ст. 273 ЦПК УРСР, ст.ст. 57, 60 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 в період з липня 2004 року по 28.03.2014 року проживав окремо від ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру за адресою: м. Харків, Пушкінський вїзд, 8, кв. 33.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий -