Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3144/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Кашуби А.В.,

за участю секретаря - Чернянчук К.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про зняття арешту з майна

В С Т А Н О В И В :

16.11.2016 року позивач звернулась з позовом, в якому просить скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 11.11.2016 року про накладення арешту на 1/2 частину трикімнатної квартири за №14 по вул. П.Тичини, 6 в м. Виноградів, складену державним виконавцем ВДВС ОСОБА_6 районного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_7 та зняти арешт і заборону на відчуження 1/2 частини квартини за №14 по вул. П.Тичини, 6 в м. Виноградів, Закарпатської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що їй на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира за № 14 по вулиці Тичини, №6 в м. Виноградів на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 24 жовтня 2006 року ОСОБА_6 міською радою Закарпатської області згідно рішення від 24.10.2006 року №480 та зареєстрованого ОСОБА_6 бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за номером запису 1812, реєстраційний номер 16622624 та договору дарування від 17 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 районного нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за №317 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2015 року.

11.11.2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби ОСОБА_6 районного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_7, без повідомлення та згоди позивачки, зайшов в квартиру, де склав постанову про опис та арешт майна, а саме: описав та наклав арешт на 1/2 частину трикімнатної квартири за №14 в будинку по вул. П. Тичини, 6 в м. Виноградів, де записав, що ця частина квартири належить сину позивачки ОСОБА_5 При складанні постанови від 11.11.2016 року державному виконавцю позивачка надала правовстановлюючі документи на квартиру, де записано, що вона є власником квартири, пояснила, що її син ОСОБА_5 ніякого відношення до квартири немає. В постанові державного виконавця зазначено, що опис та арешт майна проводиться для виконання виконавчого листа за №299/1512/13-к, виданого Виноградівським районним судом 22.05.2014 року. На підставі вироку Виноградівського районного суду від 13.11.2013 року, який набрав законної сили з її сина ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто моральну шкоду в розмірі 300000 гривень та 5280 гривень витрат на правову допомогу. Позивач є власником майна, ніякою відношення до вироку суду та виконавчого провадження не має, а тому піхто не мав права обмежувати її у праві розпорядження майном та передавати її квартиру на зберігання. Вважає, що на даний час на належне їй майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо розпорядження власністю.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач та її представник позов не визнали, вважають його безпідставним та таким, що задоволенню не підлягають. В письмових запереченнях наданих суду вказувала, що, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи із змісту вказаної норми Закону, право на звернення до суду з таким позовом належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Розглядаючи такий позов, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилається позивач, щодо виникнення права власності на спірне майно, і ці обставини позивач повинен довести належними та допустимим доказами. Позивачка ОСОБА_1, діючи всупереч вимогам ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 61 ЦПК України не зазначає жодної із обставин, які мають істотне значення для підтвердження обставин правомірності набуття права власності на зазначену квартиру, внаслідок чого поза увагою суду залишено обставини, які мають суттєве значення для встановлення законності дій позивачки та її сина ОСОБА_5 щодо укладення ними правочину. Зокрема, копією свідоцтва на право власності від 24.10.2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.11.2006 року підтверджено, що трикімнатна квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 з 04.11.2006 року належала в частках по 1/2 ОСОБА_1М та її сину ОСОБА_5. Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2015 року підтверджено, що з цієї дати повною власницею цієї квартири позивачка стала на підставі договору дарування, укладеного з її сином ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вказану квартиру накладався державним виконавцем відділу ДВС ОСОБА_6 РУЮ ОСОБА_7 в порядку виконання вироку Виноградівського районного суду від 13.11.2013 року у кримінальному провадженні (справа № 299/152/13-к), згідно якого визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_5, (відповідача в цій справі). Судом задоволено цивільний позов на користь відповідачки ОСОБА_3. Згідно вироку з засудженого ОСОБА_5 підлягає стягненню на її користь 300 тисяч грн.. моральної шкоди та 5280 грн. судових витрат. Вирок суду набрав законної сили на підставі Ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 16.04.2014 року. Виноградівським районним судом Закарпатської області після виправлення допущених технічних помилок 22.05.2014 року видано виконавчий лист № 299/152/13-к на примусове стягнення з ОСОБА_5 зазначеної суми. Аналіз матеріалів справи свідчить, що державними виконавцями відділу ДВС ОСОБА_6 РУЮ несвоєчасно відкривалися виконавчі провадження № 51965995 та 43456543, а дії з метою примусового виконання боржником зазначеного рішення суду у повній мірі не проведені, тому до цього дня вказане судове рішення не виконано. Боржник ОСОБА_5 (відповідач у справі) неодноразово оскаржував судові рішення, після набрання судового рішення законної сили «злісно ухилявся від виконання вироку суду, у вказаній квартирі не жив, здавав її в оренду», «не надавав доступу до житла», що зазначено у постановах державним виконавцем Виноградівського відділу ДВС ОСОБА_7. Саме 17.03.2015 року, скориставшись бездіяльністю державних виконавців, ОСОБА_5 позбавився належної йому 1/2 частини трикімнатної квартири , внаслідок чого повною власницею квартири, саме з 17.03.2015 року і стала позивачка. Звертаючись до суду, про захист своїх прав на нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 не зазначає, що спільними діями з сином відповідачем - боржником ОСОБА_5 у кримінальному провадженні та іншими особами, достеменно знаючи, що з 17.04.2014 року набрав законної сили вирок, за допомогою посередника ОСОБА_9, задля уникнення накладання арешту на квартиру, ОСОБА_5 надав ОСОБА_9 довіреність на укладання від його імені договору дарування своїй матері ОСОБА_1. Нотаріусом ОСОБА_8 укладено договір дарування, яким порушено публічний порядок (ст.228 ЦК), оскільки внаслідок цього правочину створено умови перешкоджання виконання вироку суду. Вказаними діями боржник ОСОБА_5 грубо порушив вимоги статей 3, 13, 203, 215, 228 ЦК України та вимоги спеціального законодавства, а саме ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено правило:»... боржник зобовязаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, зобовязаний надавати у строк, установлений державним виконавцем достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким вій володіє спільно з іншими особами, письмово повідомляти державного виконавця про майно, що перебуває в інших осіб». Оскільки дані обставини щодо укладання правочину з порушенням публічного порядку її прав як стягувача у даному виконавчому провадженні, мають істотне значення для вирішення даної справи, просить суд дослідити їх, дати належну юридичну оцінку щодо законності дій зазначених осіб, враховуючи, що в діях позивачки ОСОБА_1 та її сина, відповідача ОСОБА_5 є ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 382, 388 КК України. Окрім того, також просить дати належну юридичну оцінку щодо бездіяльності посадових осіб ВДВС ОСОБА_6 РУЮ , а саме незаконних дій державного виконавця Граб С.С., яка відмовила у відкритті виконавчого провадження. Підсумовуючи вищенаведене, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки при укладанні договору дарування з боржником ОСОБА_5, яким умисно не виконано судове рішення, позивачка ОСОБА_1 порушила її права стягувача, та вимоги п.п.2-4 ст.13 ЦК України, згідно положення п. 3 ст. 15 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особі в разі порушення нею положень частин 2, 5 статті 13 ЦК України. Окрім того, позивачкою не в повній мірі дотримано вимоги статей 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено, що постанова державного виконавця щодо накладення арешту на манно може бути оскаржена протягом 10 днів, а особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не іншій особі, може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це майно, зняття з нього арешту. Задоволенням судом даного позову ОСОБА_1 вважає, що буде поставлено крапку у можливості взагалі виконати судове рішення від 13.11.2013 року, подальшого проведення виконавчих дій, оскільки іншого майна у боржника ОСОБА_5 немає. Неможливість для відповідачки отримати виконання рішення, винесеного на її користь протягом тривалого строку становить втручання в належне їй право мирного володіння майном та є порушенням вимог параграфу 1 ст.6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Протоколу №1.

Представник відповідача ОСОБА_6 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, проте позов визнав.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, проте подав заяву, у якій позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити за його відсутності (а.с.56).

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12394946 від 04.11.2006 року виданим ОСОБА_6 бюро технічної інвентаризації, власниками трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, на праві приватної спільної часткової власності в розмірі по 1/2 частині, стали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до договору дарування від 17.03.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_6 районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованим в реєстрі за №317, ОСОБА_9 від імені ОСОБА_5 передав належну останньому 1/2 частку трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, у власність ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.11.2016 року (ВП №51965995), державним виконавцем Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_7, при примусовому виконанні виконавчого листа №299/1512/13-к виданого 22.05.2014 року, описано та накладено арешт на 1/2 частини трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року, інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

Відповідно до виконавчого листа №299/1512/13-к від 22.05.2014 року виданого Виноградівським районним судом Закарпатської області, боржником значиться ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до договору дарування від 17.03.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_6 районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованим в реєстрі за №317, власником квартири є ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.03.2015 року, відсутні будь-які відомості щодо накладення обтяжень на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9), а відтак суд дійшов висновку, що на момент укладення договору дарування, власник ОСОБА_5 мав на це право.

В судовому засіданні сторони зазначали, що не оспорювали вказаний вище договір дарування і не збираються проводити такі дії в подальшому.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки договір дарування від 17.03.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_6 районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованим в реєстрі за №317 не оскаржувався, суд не може вийти за межі позовних вимог.

ОСОБА_6 районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області було накладено лише 11.11.2016 року, а частка в розмірі 1/2 частини трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, що належала відповідачу ОСОБА_5 перейшла у власність позивача ОСОБА_1 відповідно до договору дарування ще 17.03.2015 року, а відтак суд дійшов висновку що на момент укладення вищевказаного договору відповідач ОСОБА_5 мав повне право на відчуження своєї частки позивачу.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи, що на час накладення арешту, зазначена 1/2 частка трикімнатної квартири вже належала позивачці, постанова про опис та арешт майна боржника від 11.11.2016 року не відповідає вимогам закону і підлягає до скасування.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов є законним і обґрунтованим, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати у справі, а саме 551 грн. 20 коп. судового збору слід покласти на позивача, оскільки на її користь ухвалено рішення і яка сплатила їх при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 319 ЦК України та ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про зняття арешту з майна - задовольнити.

Скасувати Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, складену державним виконавцем Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (виконавче провадження №51965995 від 17.08.2016 року) про накладення арешту на 1/2 частину трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та зняти арешт і заборону відчуження 1/2 частини трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Судові витрати в справі, а саме: 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору слід покласти на ОСОБА_1, яка оплатила їх при поданні заяви до суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його оголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийОСОБА_10