Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи - Нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5В про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - Нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5В про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свій позов позивачка мотивує тим, що з реєстру судових справ Ужгородського міськрайонного суду їй стало відомо про те, що до суд прийняв до провадження подання Ужгородського РВ ДВС про обмеження її у праві виїзду за кордон. Так позивачка дізналася про існування виконавчого напису вчиненого нотаріусом ОСОБА_4 26.09.2016 р. Стягувачем за цим написом є відповідач ОСОБА_2, яка заявила до стягнення кошти в сумі 244 424.00 грн. за договором позики від 19.12.2012 р. та витрати по вчиненню напису в сумі 2 644,24 грн.

Позивачка вважає, що оскаржуваний напис не підлягає до виконання, оскільки відповідачка передала їй та її колишньому чоловіку ОСОБА_5 кошти в сумі 74 540,00 грн., що на день передання грошей відповідало 9 329,16 дол. США. Насправді ці гроші позивачка не бачила, і їх не отримувала, але договір і розписку на прохання свекрухи та чоловіка підписала.

Після того, як вони з колишнім чоловіком стали проживати окремо, відповідачка направила їй письмову вимогу від 16.08.16 р., в якій вимагала повернути їй кошти в сумі 9 329,16 дол. США.

Так, позивачці не відомо, які документи, що свідчать про безспірність її заборгованості за договором позики, подала нотаріусу відповідачка, оскільки ніяких інших документів, крім договору позики та розписки про отримання коштів вона не підписувала.

Частина 6 договору позики, якою визначено, що після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальникам розписку про одержання грошей, не свідчить про те, що борг не був повернутий наприклад в сумі 74 000 грн., оскільки в цій частині договору йдеться про те, що розсипка видається після повернення всього боргу, а не його частин.

Таким чином, нотаріус не мав змоги переконатися в безспірності заборгованості.

Також слід вказати , що оскільки за договором позики та розпискою вони з колишнім чоловіком отримали в якості позики грошові кошти в гривні, поверненню на виконання зобов'язань за цим договором підлягають кошти виключно в національній валюті і виключно в розмірі одержаної суми - 74 540,00 грн.

Разом з тим, в п. б) ч. 2 договору позики сторони домовилися про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 30 днів з моменту пред'явлення позикодавцем позичальникам вимоги повернути суму в розмірі 74 540,00 грн., що на день передачі грошей відповідала еквіваленту суми 9 329,16 дол.. США. Тобто, в цій частині договору встановлено строк, порядок повернення боргу та розмір суми боргу. Таким чином, умовами цього пункту передбачено, що позикодавець має право пред'явити вимогу про повернення коштів виключно в розмірі 74 540,00 грн.

Той факт, що сума грошового зобов'язання прирівняна до доларового еквіваленту не свідчить про наявність зобов'язання у доларах США в сумі 9 329,16.

Крім того, курс НБУ станом на 26.09.16 р. - дату вчинення виконавчого напису, складав 25,9906 грн. за 1 дол. США. Добуток цього показника на 9 3129,16 дол. складає 242 470,4658 грн., а не 244 424,00 грн., як вказано у виконавчому написі.

Таким чином, при вчиненні напису нотаріус також невірно вказав суму, що може підлягати до стягнення за цим виконавчим документом. Зрозуміло, що такий виконавчий документ - виконавчий напис не підлягає до виконання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд такий задовільнити.

Відповідачка позов не визнала, просила суд не визнавати виконавчий напис таким , що не підлягає до виконанню, оскільки він вчинений на підставі норм чинного законодавства, в момент його вчинення нотаріусом було дотримано всіх вимог.

Треті особи - нотаріус ОСОБА_4А та ОСОБА_5В в судове засідання не з"явились .

Від нотаріуса ОСОБА_4А до суду також надійшли пояснення по даній справі.

Заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи , оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2І, як позикодавцем та ОСОБА_5В та ОСОБА_3В як позичальниками було укладено договір позики від 19.12.2012 року , відповідно до якого останні отримали кошти в розмірі 74540 .00 грн., що еквівалентно 9329,16 дол. США.

Відповідно до п.2 б) остаточний розрахунок по договору повинен бути здійснений протягом 30 днів з дня пред"явлення позикодавцем вимоги до позичальників.

16.08.2016 року ОСОБА_2І- позикодавець направила письмову вимогу гр. ОСОБА_5В та ОСОБА_3В , як позичальникам , згідно якої відповідач просила останніх повернути їй кошти , які вони отримали на підставі розписки.

Оскільки така вимога позикодавця виконана не була, 26.09.2016 року нотаріусом ОСОБА_4А було вчинено виконавчий напис , яким з ОСОБА_5В та ОСОБА_3В стягнуто на користь ОСОБА_2І грошову суму у розмірі 244424,00 грн., що на 26.09.2016 року становить за курсом НБУ 9329,16 дол.США.

На підставі вказаного виконавчого напису МВ ДВС було відкрито виконавче провадження №52513416 про що винесено постанову від 04.10.2016 року.

Разом з тим, обгрунтовуючи свої позовні вимоги , позивачка посилалась на те, що жодних коштів вона не отримувала, договір підписала на прохання чоловіка та свекрухи , а сума зазначена нотаріусом не є безспірною, оскільки в договорі передбачена сума 74540 грн. 00 коп, а не така як зазначається нотаріусом , а також вказана сума в розмірі 244424,00 не є вірною та не відповідає на час вчинення виконавчого напису сумі 93129,16 дол США.

Однак, суд приходить до переконання, що твердження позивача та його представника спростовуються наступним.

У відповідності до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, при зверненні кредитора з вимогою про повернення суми позики, було зазначено суму боргу у національній валюті гривні за офіційним курсом відповідної валюти, яка на час видачі виконавчого напису становила 244424,00 грн.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат»,Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженоюнаказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5.

Відповідно дост. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 2 ст. 284 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5передбачено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.5, п. 3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов'язання та їх безспірність.

Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїхвимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вищезазначене підтверджує, що приватний нотаріус при вчинені виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, які підлягають стягненню за виконавчим написом та у безспірності характеру правовідносин сторін, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи - Нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5В про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6