Номер провадження: 22-ц/785/2125/17
Номер справи місцевого суду: 521/2730/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкін А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та представника Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року у справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, третя особа КП «ЖКС «Черемушки» про визнання права власності за набувальною давністю,-

встановила:

Представник Малиновської РА ОМР звернувся до суду із позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятого приміщення розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бреуса, 80 (а. с. 3-5).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що ОСОБА_2, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, самовільно зайняла нежиле приміщення у дворі вказаного будинку. У звязку із цим просив зобовязати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняте нежиле приміщення, встановити порядок і спосіб виконання рішення суду шляхом зобовязання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняте нежиле приміщення, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку застосувати вимоги ст. 78 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на звільнення самовільно зайнятого нежилого приміщення.

12.04.2016 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на сарай, розташований у дворі будинку № 80 по вулиці Бреуса у місті Одесі (а. с. 37-38, 66-67).

В обґрунтування свого зустрічного позову посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Після придбання квартири отримала від попереднього власника ключі і почала користуватись сараєм, розташованим у дворі цього будинку, за власні кошти зробила капітальний ремонт приміщення. У звязку із цим просила суд визнати за нею право власності на спірне нежиле приміщення.

Ухвалою суду від 01.06.2016 року позови обєднано в одне провадження (а. с. 91).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року в задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на сарай площею 12,5 кв.м., розташований у дворі будинку № 80 по вулиці Бреуса у місті Одесі за набувальною давністю(а. с. 147-149).

В апеляційній скарзі представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 152-157).

В апеляційній скарзі представник Одеської міської ради просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 178-182).

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про зобовязання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення, суд першої інстанції виходив з безпідставності позову.

З таким висновком слід погодитись.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 2001-016 П від 04.05.2001 року, зареєстрованого в Одеському МБТІ 16.05.2001 року, запис в реєстровій книзі № 152пр-стр85-р№3119, відповідно умов якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила вказану квартиру (а. с. 41).

У дворі будинку № 80 по вул. Бреуса розташовані нежилі приміщення сараїв, одним з яких користується ОСОБА_2 з моменту придбання квартири, тобто з травня 2001 року, отримавши ключі від сараю від попереднього власника квартири.

З матеріалів справи вбачається, що до 1995 року будинок № 80 по вулиці Бреуса у місті Одесі не був газифікований, квартири будинку були облаштовані пічним опаленням. Згідно пояснень представника позивачки та відомостей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради сараї у дворі будинку були побудовані в 1980-х роках та первісно використовувались власниками квартир для зберігання твердого палива. Дані приміщення в теперішній час утримуються та ремонтуються мешканцями будинку та використовуються в якості підсобних (а. с. 45-47, 239).

Відповідно до висновку № 131/2016 судової будівельно-технічної експертизи від 04 серпня 2016 року, проведеної на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року, приміщення сараю, площею 12,5 кв.м, що знаходиться в користуванні власника квартири АДРЕСА_3, відповідає вимогам будівельних, санітарних і протипожежних норм та правилам, в тому числі ДБН, вищевказаний сарай придатний до подальшої експлуатації в якості підсобного приміщення та не перешкоджає у користуванні суміжним користувачам (а. с. 104-105, 108-114).

Судова колегія вважає, що проведення ремонтних робіт користувачем нежитлового приміщення сараю не може вважатися порушенням, а доказів проведення переобладнання або реконструкції матеріали справи не містять.

Отже, при зазначених обставинах є неспроможним довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 самовільно зайняла нежитлове приміщення сараю у звязку з чим повинна його звільнити.

Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Спірне нежитлове приміщення знаходиться на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Надання комунального майна у користування фізичних чи юридичних осіб здійснюється відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 зверталась до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради або до Одеської міської ради із заявою про укладання договору оренди землі та нежитлового приміщення сараю, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Бреуса, 80.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із положень ст. ст. 335, 344 ЦК України, указуючи про те, що визнання права власності на спірний обєкт нерухомості не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб.

Проте, повністю з таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законність об'єкту володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. З листа Юридичного департаменту Одеської міської ради № 3146 від 08.11.2017 року вбачається, що будинок № 80 по вул. Бреуса в м. Одеса знаходиться на балансі та обслуговуванні КП «ЖКС «Черемушки». В зазначеному будинку у звязку з відсутністю центрального опалення розташовані на прилеглій території сараї використовувались мешканцями для зберігання дров та вугілля. Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради документи щодо користування нежитлового приміщення сараю за вказаною адресою ОСОБА_2 не надавались. Земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Бреуса, 80, у власність або в користування позивачці також не передавалась (а. с. 248-252).

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю», рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року за № 266-ХХІ весь житловий і нежитловий фонд міста Одеси був переданий у власність територіальної громади міста, тобто в комунальну власність, тобто зазначене нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Бреуса, 80 було прийнято у комунальну власність територіальної громади м. Одеси.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, вказані обставини дають підстави для висновку, що правових підстав для визнання права власності за набувальною власність за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення сараю, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бреуса, 80, площею 12,5 кв.м., немає.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, у звязку з чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, третя особа КП «ЖКС «Черемушки» про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

ОСОБА_5