АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №216/3236/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/591/К/17 Мясоєдова О.М.
Категорія - 48 (ІI) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участі секретаря: Євтодій К.С.,

за участі: представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2016 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску та стягнути з нього на користь з відповідачки 403 430 гривень у вигляді грошової компенсації замість її 1/2 частки у транспортному засобі марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по цивільній справі № 216/3236/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя ,за якою сторони по справі дійшли згоди, за якою :

- визначено, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільній сумісній власності-транспортного засобу марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску ,кожного окремо становлять 1/2 частку.

- визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску.

- визначено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 403 430 грн. у вигляді грошової компенсації замість її 1/2 частки у транспортному засобі марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя - закрито.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалу суду про визнання мирової угоди, визнати мирову угоду недійсною та відмовити позивачу ОСОБА_4 в задоволенні позову посилаючись на те, що на спірний автомобіль накладено арешт у зв'язку із виконанням рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31.10.2014 року та ОСОБА_5 обмежена в праві розпоряджатися вказаним об'єктом і не мала права укладати мирову угоду. На момент накладення арешту на спірний автомобіль ОСОБА_5 була єдиним його власником.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України, ст. 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та ст. 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та відповідача по справі в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Заява представника позивача ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні не може бути підставою для відкладення розгляду справи з тих підстав, що неї не надано документів на підтвердження зайнятості представника позивача в іншому судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди між сторонами у спорі про поділ спільного майна подружжя, суд виходив з того, що її умови не суперечать вимогам закону, не порушують права та інтереси інших осіб, мирова угода вчинена в інтересах обох осіб.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

Згідно ч. 5 ст. 175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту мирової угоди, підписаної сторонами, та з оспорюваної ухвали суду від 20 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, після припинення шлюбних відносин уклали мирову угоду щодо поділу спільного сумісного майна, за умовами якої, зокрема відповідачка визнає припинення її права власності на 1/2 частку транспортного засобу марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску, з виплатою позивачем компенсації вартості її 1/2 частки вказаного транспортного засобу в сумі 403 430 гривень. Відповідачка визнає право приватної власності за позивачем на транспортний засіб марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску. Позивач визнає право відповідачки на отримання від нього компенсації вартості її 1/2 частки транспортного засобу марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску у сумі 403 430 гривень.

З доданих до апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» копії заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31.10.2014 року, копії виконавчого листа того ж суду від 11.12.2014 року, копій постанов Центально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження, копії акту опису й арешту майна від 31 травня 2016 року, вбачається, що спірне рухоме майно, а саме - транспортний засіб марки Toyota моделі HIGHLANDER, державний номер НОМЕР_1, білого кольору, 2013 року випуску,було описано та на нього державним виконавцем накладено арешт в рамках примусового виконання виконавчого листа.

Також наданими документами підтверджено, що відповідач ОСОБА_5 є боржником за виконавчим провадженням на суму близько 2 935 193 гривень перед апелянтом, тому на його думку виведення майна із-під арешту унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу /а.с.56-58/.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано положення ч. 5 ст. 175 ЦПК України про те, що якщо умови мирової угоди порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує розгляд справи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Нормами ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, безспірним є те, що умови мирової угоди суперечать закону і порушують права та інтереси інших осіб, зокрема, апелянта ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2016 року про визнання мирової угоди є передчасною та за вимогами ч.3 ст.312 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 312 ч.1 п.3, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від від 20 жовтня 2016 рокускасувати.

Справу повернути до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий:

Судді: