Провадження № 2/344/742/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами, -

В С Т А Н О В И В :

21 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 14 листопада 2011 року був укладений договір позики. За умовами даного договору, відповідач позичила у позивача грошові кошти у сумі 10 880,00 доларів США і зобов'язалася повернути кошти до 20 листопада 2012 року. У строк, вказаний у розписці, відповідач позику не повернула та до цього часу ухиляється від сплати боргу за договором позики. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2014 року задоволений позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 14 листопада 2011 року у розмірі 86 963,84 грн., судовий збір у розмірі 869,94 грн. Проте відповідач боргу не погасила. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування коштами у розмірі 5 315,66 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 137 861,00 грн., три проценти річних у розмірі 979,20 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 25 181,00 грн., усього на загальну суму 6 284,00 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 162 762,00 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1 627,00 грн.

У судове засіданні позивач не прибула, проте представник позивача надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи, підтримав позовні вимоги в межах строку позовної давності.

Відповідач у жодне судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, тоді як про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Проте відповідач не повідомила про причини своєї неявки і не подала заяв про розгляд справи за її відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Тому згідно статей 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи положення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2014 року, що набрало законної сили 11 квітня 2014 року, задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 14 листопада 2014 року у розмірі 86 963,84 грн., судовий збір у розмірі 869,94 грн. (а.с. 3, 40).

Відповідачу на праві приватної власності належить нерухоме майно (а.с. 14, 16, 23).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошові зобовязання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням.

Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 Цивільного кодексу України входить до розділу I «Загальні положення про зобовязання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

У звязку зі стягненням на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за договором позики від 14 листопада 2011 року, між сторонами виникло грошове зобовязання. При цьому іншого не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Невиконання такого грошового зобовязання, що виникло між сторонами на підставі рішення суду, зумовлює застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс-15, яка в силу вимог частини першої статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина перша статті 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як визначено правилами статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У відповідності до положень статті 267 Цивільного кодексу України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що відповідачем у добровільному порядку жодних платежів за укладеним договором позики здійснено не було.

З позовом до суду позивач звернувся 21 вересня 2016 року.

Враховуючи те, що представник позивача просить стягнути заборгованість за укладеним договором позики в межах строку позовної давності, відповідачем ані особисто, ані за її дорученням не здійснювалося жодних дій, які б свідчили відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України про переривання строку позовної давності, а представником позивача не зазначено поважних причин пропуску строку давності і не надано суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість за період з 21 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року (включно), оскільки позивачу ніщо не заважало регулярно звертатися до суду за стягненням заборгованості за укладеним договором.

Проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки договором не встановлений розмір процентів, за період з 21 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року (включно) складають на загальну суму 5 245,16 доларів США з наступного розрахунку.

З 30 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року облікова ставка встановлена у розмірі 6,5 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 205 (кількість днів прострочки з 21 вересня 2013 року по 14 квітня 2014 року)) х 6,5 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 397,19 доларів США.

З 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року облікова ставка встановлена у розмірі 9,5 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 93 (кількість днів прострочки з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року)) х 9,5 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 263,35 доларів США.

З 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року облікова ставка встановлена у розмірі 12,5 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 119 (кількість днів прострочки з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року )) х 12,5 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 443,39 доларів США.

З 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року облікова ставка встановлена у розмірі 14,0 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 84 (кількість днів прострочки з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року)) х 14,0 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 350,54 доларів США.

З 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року облікова ставка встановлена у розмірі 19,5 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 26 (кількість днів прострочки з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року)) х 19,5 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 151,13 доларів США.

З 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року облікова ставка встановлена у розмірі 30,0 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 176 (кількість днів прострочки з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року)) х 30,0 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 1 573,87 доларів США.

З 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року облікова ставка встановлена у розмірі 27,0 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 28 (кількість днів прострочки з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року)) х 27,0 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 225,35 доларів США.

З 25 вересня 2015 року по 21 квітня 2016 року облікова ставка встановлена у розмірі 22,0 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 181 (кількість днів прострочки з 25 вересня 2015 року по 21 квітня 2016 року)) х 22,0 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 1 186,96 доларів США.

З 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року облікова ставка встановлена у розмірі 19,0 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 35 (кількість днів прострочки з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року)) х 19,0 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 198,22 доларів США.

З 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року облікова ставка встановлена у розмірі 18,0 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 28 (кількість днів прострочки з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року)) х 18,0 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 150,23 доларів США.

З 24 червня 2016 року по 28 липня 2016 року облікова ставка встановлена у розмірі 16,5 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 35 (кількість днів прострочки з 24 червня 2016 року по 28 липня 2016 року)) х 16,5 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 172,14 доларів США.

З 29 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року облікова ставка встановлена у розмірі 13,5 %.

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 33 (кількість днів прострочки з 29 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року)) х 13,5 % (облікова ставка) / 365 (кількість днів у році) = 132,79 доларів США.

Три проценти річних від суми боргу розраховуються за формулою: (3% х сума боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Три проценти річних від простроченої суми за період з 21 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року (включно) становлять 962,21 доларів США з наступного розрахунку:

(10 880,00 доларів США (сума заборгованості) х 1 076 (кількість днів прострочки з 21 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року)) х 3 % / 365 (кількість днів у році) = 962,21 доларів США.

Таким чином, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 грошового зобовязання згідно рішення суду від 31 березня 2014 року, порушується право ОСОБА_1 на одержання заборгованості, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 21 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року (включно) у розмірі 5 245,16 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 135 854,98 грн., а також три проценти річних за період з 21 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року (включно) у розмірі 962,21 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 24 922,28 грн., усього на загальну суму 6 207,37 доларів, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 160 777,26 грн.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов'язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами підлягають частковому задоволенню.

Частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1 607,77 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 11, 256, 257, 258, 260, 264, 267, 509, 526, 530, 625, 1048 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 21 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року (включно) у розмірі 5 245,16 доларів США (пять тисяч двісті сорок пять доларів США 16 центів), що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 135 854,98 грн. (сто тридцять пять тисяч вісімсот пятдесят чотири грн. 98 коп.), три проценти річних за період з 21 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року (включно) у розмірі 962,21 доларів США (девятсот шістдесят два доларів США 21 цент), що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 24 922,28 грн. (двадцять чотири тисячі девятсот двадцять дві грн. 28 коп.), усього на загальну суму 6 207,37 доларів (шість тисяч двісті сім доларів США 37 центів), що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 160 777,26 грн. (сто шістдесят тисяч сімсот сімдесят сім грн. 26 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 607,77 грн. (одна тисяча шістсот сім грн. 77 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко