Справа № 536/449/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі Клоновій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Кременчуцького району, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Кременчуцька РДА про визнання договору оренди та договору сервітуту недійсними,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з дійсним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 сільською радою Кременчуцького району та ОСОБА_3 та визнати недійсними договір суборенди, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 В обгрунтування позову вказав, що Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано рішення Кам'янопотоківської сільської ради Полтавської області сорок першої сесії шостого скликання від 26 вересня 2014 року №11 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в селі Кам`яні Потоки, по вул. Леніна, громадянці ОСОБА_3Д.»; визнано недійсним та скасовано рішення Кам'янопотоківської сільської ради Полтавської області п'ятдесят третьої сесії шостого скликання від 24 липня 2015 року №27 «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в селі Кам`яні Потоки, по вул. Леніна»; визнано недійсним та скасовано рішення Кам'янопотоківської сільської ради Полтавської області позачергової п'ятдесят п'ятої сесії шостого скликання від 30 вересня 2015 року №10 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в селі Кам'яні Потоки та передачу її в оренду громадянці ОСОБА_3Д.». Проте на підставі вказаних рішень органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 сільська рада Полтавської передала в оренду ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0142 га (кадастровий номер :01:010:0329), а 23.11.2016 року до договору оренди було укладено та зареєстровано також і договір сервітуту між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 З посиланням на ст.215 ЦК України просить визнати вказані договори недійсними.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, з викладених підстав позов просили задовольнити.

Представник відповідач ОСОБА_2 сільської ради Кременчуцького району в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував.

Заслухавши думку позивача, відповідача, представників сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано рішення Кам'янопотоківської сільської ради Полтавської області сорок першої сесії шостого скликання від 26 вересня 2014 року №11 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в селі Кам`яні Потоки, по вул. Леніна, громадянці ОСОБА_3Д.»; визнано недійсним та скасовано рішення Кам'янопотоківської сільської ради Полтавської області п'ятдесят третьої сесії шостого скликання від 24 липня 2015 року №27 «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в селі Кам`яні Потоки, по вул. Леніна»; визнано недійсним та скасовано рішення Кам'янопотоківської сільської ради Полтавської області позачергової п'ятдесят п'ятої сесії шостого скликання від 30 вересня 2015 року №10 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в селі Кам'яні Потоки та передачу її в оренду громадянці ОСОБА_3Д.». Рішення було оскаржене в апеляційному порядку та набрало законної сили.

На підставі рішень органу місцевого самоврядування, які судовим рішенням визнано недійсними та скасовано ОСОБА_2 сільська рада Кременчуцького району Полтавської передала в оренду ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0142 га (кадастровий номер :01:010:0329), а 23.11.2016 року до договору оренди було укладено та зареєстровано також і договір сервітуту між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Відповідно до змісту договору сервітуту сервітут встановлено для забезпечення можливості здійснювати прохід та проїзд на свою земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0328 (ОСОБА_4М.) через земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0329 (ОСОБА_3Д.), яка їй була надана в оренду.

Вказані обставини відображені в інформаційній довідці, оскаржуваних договорах, які оглянуті судом в судовому засіданні та підтверджені сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Судом встановлено, що підставою для укладання вказаних договорів стали рішення органу місцевого самоврядування, які рішенням Кременчуьцкого районного суду Полтавської області по справі №536/1007/16-ц визнано недійсними та скасовано.

Крім того. суд звертає увагу, що ОСОБА_4 вказане рішення та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 06.12.2016 року про залишення цього рішення без змін не оскаржувалось.

Таким чином суд констатує, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких було укладеного оскаржувані договори є недійсними з моменту їх прийняття, тобто не мають юридичної сили.

Обставини встановлені судовим рішенням у справі №536/1007/16-ц, яке набрало законної сили та відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню.

В силу положень ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

За вищевикладеного, суд погоджується з твердженнями позивача, що надання ОСОБА_3 земельної ділянки в оренду відбулося з порушенням вимог діючого законодавства, які були встановлені судовим рішенням у справі №536/1007/16-ц, так як внаслідок рішення ОСОБА_2 сілької ради на підставі яких було передано земельну ділянку в оренду та відповідно укладено і договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та Кам'янопотоківської сільською радою так і договір сервітуту, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі оскаржуваного договору оренди земельної ділянки. Таким чином, земельна ділянка, передана в оренду ОСОБА_3 не могла бути об'єктом договору оренди й право оренди у останньої на дану земельну ділянку не виникло, як і ОСОБА_4 право на користування вказаною ділянкою відповідно до договору сервітуту.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.15 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернуться до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Згідно п. «в» ч. 3 ст.152 ЗК України одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання угоди недійсною.

За загальним правилом право на звернення до суду за захистом порушеного права шляхом визнання угоди недійсною мають сторони угоди, але з врахуванням положень ч.1 ст.15 ЦК України (кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання), ч.2 ст.152 ЗК України (власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою), захисту судом підлягають і права третіх осіб у випадку доведеності порушення їх прав укладеним договором. Статею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Частиною 6 ст.21 Закону України Про оренду землі передбачено, що у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Позивач періодично користується спірною земельною ділянкою для господарських потреб (викачка з вигрібної ями тощо), що не оспорюється сторонами та вбачається з фотокарток земельної ділянки, тому обрав саме такий спосіб захисту. Крім того, визнане рішенням суду недійсним та скасоване рішення сільської ради, яке передувало укладенню договору оренди земельної ділянки та договору про встановлення земельного сервітуту не відновить порушеного права позивача, оскільки договір оренди земельної ділянки та договір про встановлення земельного сервітуту залишаються діяти. Позивач і надалі не може використовувати спірну земельну ділянку для обслуговування свого подвір'я, тому що фактично є договір оренди земельної ділянки та договір про встановлення земельного сервітуту, які і обмежують його дії стосовно користування спірною земельною ділянкою. В разі визнання договору оренди земельної ділянки та договору про встановлення земельного сервітуту недійсним буде відновлене право позивача на користування спірною земельною ділянкою, це ж право залишиться і у відповідача оскільки земельна ділянка набуде первісного стану, тобто "земельна ділянка загального користування - проїзд", що встановлено рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області по справі №536/1007/16-ц та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06.12.2016 року, а також матеріалами даної справи.

Так, на схемі забудови вказана земельна ділянка зазначена як проїзд та погоджена начальником відділу містобудування та архітектури Кременчуцької райдержадміністрації. Отже земельна ділянка відповідно до містобудівної документації значиться як землі загального користування, (частина 4 статті 83 Земельного кодексу України відносить до земель загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

При цьому суд наголошує, що детальний план та зміни до генерального плану в с.К. Потоки за період 24.01.2012-01.10.2015 року не розроблялися, а отже схема забудови була діюча до 01.10.2015 року.

Крім того, в рішенні яке було визнане недійсним та скасоване ОСОБА_1

ОСОБА_6 був зазначений як суміжний землевласник, що

спростовує пояснення представника відповідача, (пункт б частина 2 стаття

198 передбачає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками

та землекористувачами, що не було зроблено по відношенню до ОСОБА_1

ОСОБА_6).

Суд також на підтвердження своїх доводів враховує, що в рішенні яке було визнане недійсним та скасоване зазначався його строк дії та становив один рік з 26.09.2014 року по 26.09.2015 року. Затвердження проекту землеустрою відбулося поза межами річного строку, а саме 30.09.2015 року. Тобто сільська рада не внесла зміни в рішення стосовно продовження строку дії його, коли строк дії цих рішень став необмеженим (відповідно до змін в законодавстві). В такому випадку новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. При цьому рішення яке було визнане недійсним та скасоване було прийняте 30.09.2015 року. В пункті 2 не зазначено терміну оренди, платності. Натомість в договорі оренди землі вказана інформація з'явилася. Тобто голова сільської ради самостійно визначила термін оренди та платність, хоча відповідно до статті 122 Земельного кодексу України це виключна компетенція сільської ради. Це також доводиться пунктом 10 протоколу рішення сесії де також не зазначено ні строковості ні платності при передачі в оренду земельної ділянки. В пункті 2 була зазначена умова, це укладення договору сервітуту, а фактично укладення договору про встановолення земельного сервітуту було 01.11.2016 року, а реєстрація права 23.11.2016 року. В свою чергу договір оренди земельної ділянки укладено 27.11.2015 року, та зареєстровано 30.11.2015 року. Тобто порушена умова яка зазначалася в рішенні ради.

Враховуючи, вищевикладене та керуючись, ст.3,15,61, 215, 236 ЦК України, ст.ст.123. 152 ЗК України, ст.21 Закону України «Про оренду землі»,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,0142 га кадастровий номер :01:010:0329, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 сільською радою Полтавської області 27.11.2015 року, зареєстрований 30.11.2015 року.

Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 01.11.2016 року, та зареєстрований 23.11.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Кременчуцького району, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 213 гривень 33 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7