Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С. Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 січня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у нього станом на 31 жовтня 2015 року увторилась заборгованість перед банком у розмірі 11 979,36 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 вказану вище заборгованість.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого вбачалося б, яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості. Нічим не підтверджені доводи позовної заяви про наявність заборгованості відповідача за кредитним договором, адже сам по собі її розрахунок станом на 31 жовтня 2015 року не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості.

Проте, з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 15 січня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Свої зобов'язання за договором банк виконав повністю, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Згідно квитанцій від 15 лютого 2016 року та 22 лютого 2016 року відповідачем сплачено заборгованість за кредитом у розмірі 1 800 грн. та 500 грн. відповідно, що разом становить 2 300 грн.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

За змістом статей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Звертаючись до суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві вказувало, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а тому у нього станом на 31 жовтня 2015 року уторилась заборгованість перед банком у розмірі 11 979,36 грн., яка складається із: 1 312 грн. заборгованості за кредитом, 7 020,73 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 2 600 грн. заборгованості за пенею і комісією, 500 грн. штрафу (фіксованої частини), 545,64 грн. штрафу (процентної складової).

На обґрунтування своїх вимог позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 31 жовтня 2015 року (а. с. 4), анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банком послуг (а. с. 5), довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів льотного періоду» (а. с. 6-7), умови і правила надання банківських послуг (а. с. 8-31).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили, що умови і правила надання банком послуг не підписані відповідачем, разом з цим, ці умови і правила надання банком послуг є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору і відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банком послуг (а. с. 5) з ними ОСОБА_3 ознайомлений.

Таким чином, суди дійшли невірного висновку в цій частині.

За змістом статей 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірили належним чином надані позивачем докази, зокрема, розрахунок заборгованості, з урахуванням часткової оплати відповідачем заборгованості, та фактично усунулися від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язків, а тому безпідставно відмовили у задоволенні позову.

Відмовивши у позові, суди тим самим спір по суті не вирішили, право позивача на судовий захист, гарантований йому статтями 55, 124 Конституції України та статтями 3, 4 ЦПК України, не забезпечили, своїх процесуальних функцій у забезпеченні змагального цивільного процесу не виконали.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М. Фаловська