Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення порядку користування квартирою. Мотивуючи позовні вимоги, зазначав, що на підставі договору дарування від 08 лютого 2014 року, він є власником 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43 кв. м. Відповідачам належить по 1/6 частці квартири кожному відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 березня 2014 року. Вказував, що проживає у кімнаті площею 14,1 кв. м, провів ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги, відповідачі у квартирі не проживають, проте між ними виникають суперечності щодо користування квартирою.

Посилаючись на викладене та з врахуванням уточнень позовних вимог, ОСОБА_4 просив суд припинити право сумісної власності та виділити в його користування кімнату площею 14,1 кв.м, в якій він фактично мешкає, та 1/2 частку місць загального користування, а ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виділити в користування кімнату площею 11,4 кв. м в зазначеній квартирі.

У листопаді 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування позову зазначали, що вони є власниками 1/2 частки квартириАДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 березня 2014 року. Інша 1/2 частка вказаної квартири належить ОСОБА_4

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 без їх згоди змінив вхідні двері в квартиру, обмеживши їм доступ до квартири, просили виділити в їх користування житлову кімнату площею 14,1 кв. м, а кімнату площею 11,4 кв. м виділити ОСОБА_4, кухню площею 7,7 кв. м, вбиральню площею 3,1 кв.м, коридор площею 6 кв. м, комору площею 0,7 кв. м залишити в спільному користуванні співвласників квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 25,5 кв. м, загальною площею 43 кв. м, між співвласниками, виділивши ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у користування житлову кімнату площею 14,1 кв. м, ОСОБА_4 виділено вкористування житлову кімнату площею 11,4 кв. м. Кухню площею 7,7 кв. м, вбиральню площею 3,1 кв.м, коридор площею 6 кв. м, коморуплощею 0,7 кв. м залишено в спільному користуванні співвласників квартири.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідноч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Здійснення права спільної часткової власностірегламентовано ст. 358 ЦК України. За змістом наведеної норми, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається із двох жилих кімнат площею 14,1 кв. м та площею 11,4 кв. м, частка у праві власності на квартиру ОСОБА_4 становить 1/2 (12, 75 кв. м), а ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 належить по 1/6 частці квартири кожному (по 4,25 кв. м, разом - 12, 75 кв. м).

Таким чином, забезпечити точну відповідність ідеальних та реальних часток співвласників квартири АДРЕСА_1 є неможливим. Разом з тим, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, за таких обставин допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виділивши у користування ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 житлову кімнату площею 14,1 кв. м, що на 1,35 кв. м більше від ідеальної частки, яка належить їм у сукупності, а ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 11,4 кв. м, що, відповідно, менше на 1,35 кв. м від його ідеальної частки у праві власності на квартиру, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що такий порядок користування спільною квартирою враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, оскільки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є однією сім'єю, виділення у їх користування кімнати більшою площею відповідає вимогам розумності та справедливості та прав ОСОБА_4 не порушує.

Доводи касаційної скарги про те, що при визначенні порядку користування квартирою необхідно було керуватися розміром окремих часток ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (4,25 кв. м), а не сукупною їх часткою у праві власності на квартиру, є необґрунтованими, оскільки з урахуванням технічної характеристики квартири виділ ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житлових кімнат по 4,25 кв. м є неможливим, проте виділ кімнати площею 14,1 кв. м забезпечить кожного з них житлом.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта