Категорія: 33 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

прокурора - Романішиної Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

04 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 06 серпня 2014 року його було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та цього ж дня повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000969.

За час досудового розслідування, 08 серпня 2014 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також відсторонено від посади начальника Луцького прикордонного закону.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року у справі № 161/15864/14-к позивача, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 368 ч. 3 та 410 ч.2 КК України - виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2016 року вказаний вирок залишено без змін.

Посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 83200,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2017 року позов задоволений частково.

Ухвалено стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 41909 грн. 70 копійок на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити в частині визначення розміру моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України в користь позивача 83200 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_3, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 підлягає відхиленню, апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1, підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2014 року о 5 год. 50хв. ОСОБА_2 був затриманий правоохоронними органами. В той же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2014 року у справі № 757/22511/14-к, застосовано відносно ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зі строком тримання під вартою до 04 жовтня 2014 року 05 год. 50 хв. (а.с.4-5).

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року у справі №161/15864/14-к, який залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2016 року, ОСОБА_2, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 368 ч. 3 та 410 ч. 2 КК України - виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с. 6-18).

Таким чином, позивач перебував під слідством з моменту затримання правоохоронними органами (06 серпня 2014 року) до моменту набрання законної сили вироком суду, яким його було виправдано (12 жовтня 2016 року), що становить 26 місяців та 6 календарних днів.

З матеріалів справи також слідує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2017 року у справі №161/15362/16-ц, яке частково змінено рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 232286,08 грн. на відшкодування втрачених грошових доходів. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 67933,33 грн. на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні №0000696 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 368 КК України та кримінальному провадженню № 0000971 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 410 КК України (а.с.19-25).

При цьому, як слідує зі змісту цих судових рішень, позивач в межах вищенаведеної цивільної справи не заявляв вимоги про стягнення моральної шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 ст. 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з ч. 3 ст. 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 було виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 368 ч. 3 та 410 ч.2 КК України, наявні правові підстави, передбачені п.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», для відшкодування позивачу моральної шкоди, враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством та судом.

Однак визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд не погодився з розрахованою позивачем сумою відшкодування моральної шкоди та застосував пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, яким установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. На думку суду, під поняття «інші виплати», які визначені у Законі від 06.12.2016 № 1774-VIII відноситься і виплати передбачені Законом № 266/94-ВР, в тому числі на відшкодування моральної шкоди.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, поняття «інші виплати» не є тотожним до поняття моральної шкоди, яка відшкодовується одноразово.

Разом з тим, відшкодування моральної шкоди в даному випадку передбачено спеціальним законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в який зміни Законом від 06.12.2016 № 1774-VIII щодо розміру відшкодування моральної шкоди не внесені та відповідно до положень якого розмір моральної шкоди розраховується з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, застосування судом до спірних правовідносин п. 13 роз. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, та застосування як розрахункової величини мінімальної заробітної плати у розмірі 1600 грн, до визначення розміру відшкодування моральної шкоди є безпідставним, оскільки мінімальний розмір заробітної плати на день ухвалення рішення згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становить 3 200 грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15 відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Крім того, слід зазначити, що частиною 3 статті 13 Закону визначено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, а тому суд враховуючи обставини справи, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством та судом може визначити розмір відшкодування моральної шкоди, який перевищує розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Враховуючи наведене, стягненню на користь позивача підлягає 83200 грн. (3200х26 місяців) на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_3 про те, що право на відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність у діях посадових осіб вказаного органу, а в процесі судового розгляду судом першої інстанції не було надано оцінки незаконності дій з боку Генеральної Прокуратури України, позивач будь-які процесуальні дії цих органів щодо нього не оскаржував та вони незаконними не визнавалися не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду визначається Законом і відповідно до п. 1 ст. 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно вимог норм ч. 1 ст. 1176 ЦК України така шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального права в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, рішення суду підлягає відповідній зміні на підставі ст. 309 ЦПК України, а тому з Державного бюджету України слід стягнути на користь позивача 83200 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2017 року в даній справі в частині визначення розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 83200 (вісімдесят три тисячі двісті) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді