Справа №613/460/16-ц Провадження № 2/613/18/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Кузіної Н.П., за участю секретаря Герасимюк Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, та просив звільнити його від сплати боргу по аліментам на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 14967,74 року за період з 19 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що на підставі рішення Богодухівського районного суду від 10.08.2011 року він зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400 грн. щомісяця, з індексом інфляції, починаючи з 19.07.2011 року до досягнення ним повноліття.

В листопаді 2015 року колишня дружина ОСОБА_2 звернулася до Богодухівського районного суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам.

Згідно довідки розрахунку державної виконавчої служби Богодухівського РУЮ заборгованість по аліментам становить 20 438 грн. 70 коп. за період з 19.07.2011 року по 21.10.2015 рік.

З нарахованою державною виконавчою службою Богодухівського РУЮ сумою заборгованості ОСОБА_1 не згоден. Зазначив, що син ОСОБА_4 з 19.07.2011 року по 31 серпня 2014 року проживав з ним за адресою: м. Богодухів. вул. Ломоносова, 61 Харківської області. Про дане проживання сина з ним відповідачка не заперечувала і обіцяла звернутися до державної виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження про стягнення аліментів. В звязку з тим, що позивача не викликали до державної виконавчої служби про сплату аліментів, він вважав, що виконавче провадження про стягнення аліментів закрито за заявою відповідачки.

Позивач вказує на те, що син під час проживання з ним знаходився на його матеріальному забезпеченні. ОСОБА_1 купував дитячі речі, проводив оплату за перебування сина у дитячому садку, що також можуть підтвердити свідки. З вересня 2014 року син став проживати з матірю. Але і після цього, позивач продовжує матеріально допомагати, надавав кошти та купував ліки на лікування сина.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали з вищевикладених обставин. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ДВС Богодухівського РУЮ Харківської області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що на виконанні у відділі знаходився виконавчий лист № 2004/2-286/2011 виданий 26.09.2011 року Богодухівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі по 400 грн. щомісяця, починаючи з 19.07.2011 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» від 08.12.2016 року державним виконавцем ВДВС Богодухівського РУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження та направлення його за територіальною належністю до Київського ВДВС Харківського МУЮ Харківської області. Про що надала матеріали вказаного виконавчого провадження, які містять довідку-розрахунок заборгованості станом на 08.12.2015 року у сумі 19068,45 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. ОСОБА_2 пояснила, що син постійно проживав разом з нею. Бували випадки, коли син ОСОБА_4 знаходився в гостях у батьків ОСОБА_1, однак це не можна назвати постійним проживанням та утриманням. Крім того, позивач працював у м. Харків протягом 2013-2015 рр. тому не мав змоги постійно утримувати та наглядати за ним. Відповідач зазначила, що ОСОБА_1 зобовязаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина відповідно до рішення Богодухівського районного суду від 10.08.2011 року. Заборгованість яка виникла з вини ОСОБА_1 має бути ним погашена.

Вислухавши думку сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2011 у справі № 2004/2-351/2011 присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 400 грн. щомісячно з індексацією суми, починаючи з 19.07.2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки - розрахунку державного виконавця ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області від 08.12.2015 року, заборгованість ОСОБА_1 по аліментах за період з 19.07.2011 р. по 08.12.2015 р. станом на 08.12.2015 р. складає 19068,45 грн.

Відповідно до положень ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги щодо звільнення від сплати боргу по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 за період з 19.07.2011 року по 31 серпня 2014 року, тим що дитина проживала цей час з ним та його батьками, перебувала на його утриманні та він сплачував за перебування дитини у дитячому садку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що дитина з самого народження проживала у батьків позивача, вони у них були на повному забезпеченні, батьки купували речі, ОСОБА_1 давав гроші.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що дитина проживала у батьків позивача з 2011 року по 2014 рік, батько ОСОБА_1 надавав кошти на утримання дитини, що їй відомо зі слів його матері ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що з 2007 року по 2008 рік її син ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 та проживали у них вдома, тобто у батьків. Між подружжям були суперечки. Потім вони виїхали на зйомну квартиру та проживали окремо. Після розлучення, онук ОСОБА_3 проживав у них вдома, тобто з бабусею та дідом, які оплачували садочок, займалися його вихованням. Батько дитини ОСОБА_1 також проживав з ними та давав гроші на забезпечення свого сина. У них збереглися квитанції про оплату за дитячий садок. ОСОБА_2 навідувала сина, приносила одяг і гостинці, гроші не надавала.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона з 1984 року спілкується з ОСОБА_9, давно знає цю родину. Підтвердила, що дитина проживала у батьків позивача до першого класу. Вони піклувалися та забезпечували його. Відповідачка не проживала з ними. Забирала дитину до себе на один два дні на місяць.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що дитина проживала у ОСОБА_9 з 2011 року по 2014 рік, перебувала на їх утриманні. Батько дитини ОСОБА_1 працював у Харкові та надавав кошти на утримання дитини.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що декілька років знає відповідачку. Син ОСОБА_4 проживає разом з матірю - ОСОБА_2, тобто перебуває на її утриманні. За період з 2011 року по 2014 рік їй не відомо. Останні два роки дитина проживає з ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що знає ОСОБА_2 з 2010 року, були сусідами. З липня 2012 року проживають з ОСОБА_2 у цивільному шлюбі. ОСОБА_4 був постійно з матірю. ОСОБА_14 працювала то дитина тимчасово перебувала у бабусі. На вихідних проживали у ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Коли був вдома постійно бачив дитину з матірю. Він також водив і забирав дитину з садочка. З 2013 року ОСОБА_3 проживає з матірю.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є матірю ОСОБА_13 який проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_4. Дитина весь час жила з ними, періодично забирала бабуся, водили в дитячий садок. Це їй відомо зі слів сторін. Бачила, що дитина проживала з матірю. Анжела платила за дитячий садок. До садка відводив та забирав дитину ОСОБА_13 та ОСОБА_2. Жили разом та забезпечували всім необхідним дитину. Один два рази на місць приїжджали до ОСОБА_15 в гості.

Згідно довідки з Богодухівського ДНЗ (ясла-садок) № 9 «Берізка» від 28.03.2017 року ОСОБА_3 був прийнятий до Богодухівського ДНЗ № 9 «Берізка» згідно з наказом № 21 від 16.11.2010 року «Про прийом в д/з». Наказу про вибуття у книзі наказів про рух дітей немає. Однак у наказі № 12 від 01.09.2011 року «Про комплектацію груп на 2011-12 н.р.», ОСОБА_3 немає у списках вікових груп. За інформацією вихователя ОСОБА_16, яка працювала з групою, в яку був зарахований ОСОБА_3, хлопчик відвідував дошкільний заклад недовго, приводила його бабуся, інколи мама.

Згідно довідки з Богодухівського ДНЗ (ясла-садок) № 5 «Ялинка» від 28.03.2017 року ОСОБА_3 дійсно з 11.09.2010 року по 01.07.2012 року відвідував Богодухівський ДНЗ № 5 «Ялинка». Весь цей період дтиною опікувалися бабуся ОСОБА_9 та дідусь ОСОБА_17 ОСОБА_13 ОСОБА_2 за весь вказаний період лише декілька разів приводила чи забирала дитину з дошкільного закладу.

Суд не може прийняти до уваги показання свідків ОСОБА_9І, ОСОБА_13 та ОСОБА_15, оскільки вони є близькими родичами сторін та зацікавленими у розгляді справи.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 хоча і пояснили в судовому засіданні, що дитина проживала з бабусею і дідусем, але чи перебувала на утриманні позивача ОСОБА_1 підтвердити не можуть. Пояснили, що зі слів позивача та його батьків їм відомо, що ОСОБА_1 надавав грошові кошти на утримання сина ОСОБА_4.

Крім того, судом встановлено що при розгляді справи про стягнення аліментів 10 серпня 2011 року рішенням Богодухівського районного суду встановлено, що відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, уточнив, що заробляє тимчасовими заробітками, в звязку з чим має нерегулярний мінливий дохід. Також при виклику його до відділу ДВС Богодухівського РУЮ 23.11.2011 року ОСОБА_1 написав розписку про ознайомлення його з виконавчим листом та відповідальність за ухилення від сплати аліментів та не повідомив державному виконавцю, що дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні.

Статтею 197 Сімейного кодексу України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Ні позивачем, ні його представником суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

За таких обставин суд вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 192, 197 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 88, 209, 212, 214 218, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Харківський апеляційний суд через Богодухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ