Провадження № 2/537/525/2017
Справа № 537/1028/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., при секретарі Яворській А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просила суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісяця, щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що 8 жовтня 2011 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 02.03.2017 року. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Син проживає разом із нею і перебуває у неї на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дитини батько не надає, в житті сім'ї ніякої участі не бере. В даний час відповідач працює на ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на посаді інженер першої категорії і має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Оскільки відповідач добровільно не виконує свого обовязку щодо утримання малолітньої дитини, вважає, що вправі вимагати від нього сплату аліментів на утримання дитини за судовим рішенням.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому, при цьому пояснила, що останній раз відповідач допомогу на утримання дитини надавав у лютому 2017 року, після чого допомогу не надає без пояснення причин.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів, однак вважає, що розмір аліментів, які просить стягувати позивачка є завищеним. Також пояснив, що останній раз давав позивачці кошти на утримання дитини у лютому 2017 року, після чого кошти перестав надавати, так як позивачка перешкоджає йому бачитися із дитиною. Інших осіб у нього на утриманні не має, стягнення за виконавчими документами із нього не проводяться.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні сторони з 08.10.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 02 березня 2017 року, яке набрало законної сили 13.03.2017 року.

Від вказаного шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №166150, виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління Полтавської області 14.12.2012 року, де зазначено, що батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2, а матірю ОСОБА_1.

Малолітня дитина проживає з матір»ю позивачкою по справі та знаходяться на її утриманні, що сторонами по справі не заперечується, а відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини не надає.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено судом, між сторонами не досягнуто домовленості про способи виконання обов»язку утримувати їх дитину відповідачем. Відповідач допомогу на утримання дитини в добровільному порядку надає не регулярно, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дочку останній не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів, згідно ст. 189 Сімейного кодексу України, між сторонами не укладено.

Ненадання належної та регулярної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обовязку батьків піклуватися про своїх дітей, тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно довідки, виданої ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» 16.03.2017 року за вих..№421, позивач ОСОБА_1 працює в ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на посаді інженера конструктора 3 категорії та отримала заробітну плату за 2016 рік в сумі 31 084,09 грн..

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та це не заперечується сторонами, відповідача ОСОБА_1 працює на ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», на утриманні інших осіб не має, стягнення за іншими виконавчими документами з нього не проводяться.

Ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем суду не надано жодного належного доказу, тобто не доведено відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, в свою чергу позивачем не доведено, тобто не надано належних доказів на обґрунтування необхідності стягнення із відповідача аліментів саме у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку.

Враховуючи викладене, встановлені судом обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, матеріальне становище позивача, дитини та відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості та зважаючи на встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_3, до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача, відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 наб. т та Дніпрова б.76 А кв.68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 15.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 наб. т та Дніпрова б.76 А кв.68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави 640 грн. судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: