АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/2507/17 Головуючий 1 інстанції - Кузіна Н.П.
Справа № 613/1066/16-ц Доповідач Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2017 рокупо справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа Богодухівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування квартирою № 7, розташованою в будинку № 27/14, що по вул. Охтирській в м. Богодухові Харківської області та позбавити їх права користування цією квартирою; стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по справі.

В обґрунтування зазначав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 у період з 28.02.1998 року по 29.11.2005 року. У 2005 році відповідачка посварившись з позивачем добровільно виїхала з вказаної квартири разом з їхніми спільними синами ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до своєї матері, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

З того часу, не зважаючи на рішення Богодухівського районного суду Харківської області 16.01.2012 року, яким визнано за відповідачами право на користування вищезазначеною квартирою, - до цього часу відповідачі у квартирі не проживають, але продовжують бути зареєстрованими у квартирі № 7, розташованої за адресою: м. Богодухів, вул. Охтирська,буд. № 27/14 Харківської області.

Вказує, що жодних перешкод відповідачам у проживанні у вказаній квартирі не чинилось. Відповідачі не проживають у квартирі з власної ініціативи. Відповідачка ОСОБА_4 більше чотирьох років проживає в Італії. Комунальні послуги ОСОБА_2І сплачує самостійно, а реєстрація у даній квартирі відповідачів суттєво впливає на суму нарахувань за спожитими комунальними послугами. В утриманні житла відповідачі участі не приймають.

Оскільки відповідачі відсутні без поважних причин понад один рік (а саме понад десять років) у квартирі, де зареєстроване їх місце проживання, позивач вважає, що вони втратили право на користування квартирою. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку за вказаною адресою порушує права позивача як власника, оскільки він не має можливості розпорядитись належним йому майном. У звязку з чим ОСОБА_3 був змушений звернутися до суду для вирішення даного питання.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року позов було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що суд не надав оцінку тому факту, що раніше він та його матір вже звертались до суду з позовом про поновлення порушеного права та вселення стосовно спірної квартири. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області їх позов було задоволено та визнано за апелянтом, його матірю та братом право на користування вказаною квартирою, вселено їх до квартири.

Вказує, що причиною відповідачів виїзду з квартири стала сварка між його матірю та новою дружиною позивача. Вони були вимушені покинути квартиру щоб уникнути сварок.

ОСОБА_2 не має іншого житла, окрім спірної квартири, а адреса вказана позивачем у позові не є його постійним місцем проживання, так як квартира належить його бабусі, котра іноді потребує сторонньої допомоги в силу похилого віку.

Відповідачі намагались вселитись у спірну квартиру, але позивач виселив їх примусово. На теперішній час особисті речі апелянта продовжують знаходитись у квартирі № 7, розташованою в будинку № 27/14, що по вул. Охтирській в м. Богодухові Харківської області.

Таким чином, вважає, що висновки суду про те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, добровільно покинули її та не проживають у ній більше одного року без поважних причин є помилковими.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Оскільки скаргу на рішення суду першої інстанції подано лише ОСОБА_2 рішення переглядається лише у цієї частини.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно договору дарування від 15 жовтня 1996 року посвідченого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстрованим № 2-288, відповідач ОСОБА_3 є власником трикімнатної ізольованої квартири, житловою площею 39,3 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки квартальної Богодухівської міської ради Харківської області від 02.07.2016 року, ОСОБА_2, зареєстрований за зазначеною вище адресою, але не проживає у ній з 2005 року згідно показань свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною другою ст. 405 ЦК України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні у суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що вони є сусідами та добре знають сторін по справі. Пояснили, що ОСОБА_2 дійсно з 2012 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. Зазначили, що за цей період вони не бачили, щоб ОСОБА_2 зявлявся у вказаному будинку/квартирі.

Також, вищевказане підтверджується актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 16 грудня 2016 року, виданого головою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Левада», яким встановлено що за адресою: Харківська область , м. Богодухів. АДРЕСА_2, починаючи з лютого місяця 2005 року, фактично не проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що засвідчують сусіди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У звязку з тим, що відповідачі добровільно покинули спірне житлове приміщення, не проживають в ньому більше одного року без поважних причин, там відсутні їхні особисті речі та майно, але перебувають на реєстраційному обліку за вказаною адресою, що порушує права позивача як власника, так як він не має можливості розпорядитись належним йому майном, суд вважав за можливе задовольнити вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 16.01.2012 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_2 право на користування та вселено їх до квартири АДРЕСА_3 (а.с. 41).

З пояснень, наданих ОСОБА_2 вбачається, що після ухвалення зазначеного рішення апелянтом не було здійснено ніяких дій спрямованих на його примусове виконання. Виконавчий лист він не отримував, до виконавчої служби не звертався.

Сторони пояснили, що досягли домовленості про виконання цього рішення у добровільному порядку.

ОСОБА_3 обіцяв ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні останнім житлом.

ОСОБА_2 цим правом не скористався.

Суд бере до уваги це пояснення сторін.

Про те, що саме таким чином було вирішено сторонами спір свідчить і те, що протягом 2012-2016 років ОСОБА_2 ніяким чином не проявляв інтерес до користування житлом, належним його батькові. Звернувся до правоохоронних органів після подання позовної заяви його батьком.

Наявні у справі протокол та пояснення ОСОБА_2 (а.с. 60-61) про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а саме про те, що ОСОБА_3 перешкоджає заявнику у вселенні до квартири не можуть бути взяті до уваги судовою колегією оскільки були складені 15.09.2016 року, вже після звернення ОСОБА_3 з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Слід зазначити, що за результатами висновку за заявою ОСОБА_2 було виявлено, що в ході розгляду матеріалу з боку ОСОБА_3 не було вчинено дій, які б тягнули за собою кримінальну чи адміністративну відповідальність та те, що в даній події вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, а тому відсутні підстави для відкриття кримінального провадження (а.с. 112-113).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про неможливість та перешкоди ОСОБА_2 вселитися у квартиру АДРЕСА_3.

В іншій частині рішення не оскаржується та не переглядається.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовує, судова колегія не вбачає підстав для його скасування відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.С. Кіпенко

ОСОБА_1