Справа № 301/2043/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палата у цивільних справах апеляційного суду закарпатської області в складі:

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі : Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» подало апеляційну скаргу на заочне рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу №001758 від 19.02.2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 30000 грн. та судовий збір в сумі 1 102,40 грн. на користь держави.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду електронне повідомлення від 27.02.2017 р., в якому просив розглянути дану справу без його участі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2016 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу №001758 з додатками, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки «Great Wall C30 New» та передати цей автомобіль у користування позивача, на строк та умовах передбачених цим договором, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 454,55 доларів США щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_1 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат (а.с.12-17).

Відповідно до додатку №1 до Договору, вартість предмету лізингу становить 10909,09 доларів США( 300 000 грн.); сума виплат авансового платежу 50% - 5454,55 доларів США; щомісячний авансовий платіж в сумі 454 55 доларів США; адміністративний платіж 10% - 1090,91 доларів США ; комісія за передачу автомобіля 3% - 327,27 доларів США (а.с.18).

Згідно пунктів 1.7, 4.1 договору автомобіль передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства адміністративного платежу в розмірі 10% від вартості предмета лізингу, авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, комісії за передачу автомобіля в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу.

Пунктом 10.1 визначено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток №3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає - відсотки за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків.

19 лютого 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству адміністративний платіж в розмірі 30 000 грн., що становить 10% від вартості предмета лізингу, зазначеного в Договорі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в спірному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Зокрема, умови пункту 1.4 оспорюваного договору (про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець) суперечить вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця. Окрім того в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також пункти 12.1, 12.7 та 12.8 про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Передбачена п.10.14 договору умова про сплату лізингоодержувачем штрафу за дострокове погашення лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу в розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення також є порушенням ст.18 названого Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Судом першої інстанції встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 19 лютого 2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, як встановлено судом першої інстанції, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі №6-2766цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договір фінансового лізингу від 19 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія Ваш Авто», нотаріально не посвідчений.

Разом з цим, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом апеляційної інстанції встановлено наявність у відповідача довідки, виданої 11.06.2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансовий послуг, про взяття на облік юридичної особи ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу (а.с.58), що спростовує доводи позивача про відсутність у відповідача відповідного дозволу для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що його ввели в оману щодо придбаного автомобіля, так як він у заяві від 19.02.2016 року просив здійснити йому поставу автомобіля «Лада Пріора 2170» за ціною 98000 грн., а не автомобіль марки «Great Wall C30 New», вартістю 300000 грн., який значно дорожчий, не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 пояснила, що за відсутності зазначеного у заяві автомобіля позивачу було запропоновано автомобіль марки «Great Wall C30 New», вартістю 300000 грн., на який позивач погодився, про що розписався на кожному аркуші договору фінансового лізингу.

Отже встановивши, що спірний договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений і його умови суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції правильно дійшов висновку про визнання його недійсним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача відхиленню, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають суду апеляційної інстанції підстав для скасування судового рішення й ухвалення по справі нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Заочне рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :