Ухвала

іменем україни

25 січня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кадєтової О.В., ІзмайловоїТ.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі також зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_5

Позивач зазначає, що своєю агресивною поведінкою відповідач перешкоджає в повній мірі користуватися належним їй житлом та майном, влаштовує сварки, знищує особисті речі, погрожує їй та змінює замки, що призвело до фактичного виселення ОСОБА_4 з квартири. Також вказує, що в добровільному порядку відповідач знятися з реєстраційного обліку та виселитися відмовляється.

На підставі викладеного просила суд усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_5 та зобов'язати Управління Державної міграційної служби УМВС України в Полтавській області зняти з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі відповідача.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до приписів ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, з урахуванням положень ст. 116 ЖК УРСР, виходили з того, що зазначені позивачем обставини щодо вжиття офіційних попереджень та заходів громадського впливу відносно відповідача та систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова