Справа №463/1739/17
Провадження №2/463/1220/17
УХВАЛА

судового засідання

12 грудня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву головуючого судді Леньо С.І. про самовідвід у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 «Львівобленерго» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 1166,30 грн.

Вказана справа відповідно до ст. 11-1 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду передана в провадження судді Леньо С.І.

Головуючим у вказаній справі, суддею Леньо С.І. подано заяву про самовідвід, оскільки представник відповідача, попередньо подавши заяву про відвід головуючого, вказав в такій про вжиття ним заходів для притягнення судді до кримінальної відповідальності, оскільки вважає, що винесені нею судові рішення в інших справах за його участю є завідомо неправосудними. Крім того, представник відповідача під час виходу суду в нарадчу кімнату повідомив судді, що від результатів вирішення його заяви про відвід залежатиме його подальша поведінка. Неприязнь, яку проявляє представник відповідача до судді, а також вжиття представником відповідача заходів для притягнення судді до кримінальної відповідальності на думку останньої створює сумнів в безсторонності суду, оскільки не лише сторона у справі, але й сторонній спостерігач при таких обставинах не очікуватиме іншого рішення ніж про задоволення позову і у випадку, якщо ж таке рішення буде винесено під головуванням судді Леньо С.І., незалежно від його мотивів воно може і скоріш за все буде розцінюватись як помста з боку судді, а не як акт органу правосуддя.

В судове засідання для вирішення заяви про самовідвід представники сторін не зявилися, їх неявка не перешкоджає розгляду даної заяви.

Розглянувши заяву про самовідвід, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету ОСОБА_3 Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв'язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного звязку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини повинна визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до обєктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) «особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, що свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими».

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться».

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу, відповідно, запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

На думку суду, розгляд цивільної справи за участю особи, яка не лише вживає заходів щодо притягнення судді до кримінальної відповідальності, але й проявляє відкриту неприязнь до судді, створює обґрунтований сумнів в безсторонності суду, оскільки очевидно, не лише сторони у справі, але й сторонній спостерігач при таких обставинах не очікуватиме іншого рішення ніж про задоволення позову.

З метою забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнів в обєктивності та неупередженості судді, заяву про самовідвід належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 20, 23, 24 ЦПК України, суд

ухвалив :

Заяви головуючого судді Леньо С.І. про самовідвід задовольнити.

Матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіпередати для повторного авторозподілу згідно положень ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Леньо С. І.