"22" березня 2017 р.
Справа № 642/766/16ц
Провадження 2/642/214/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Огієнка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок смерті її матері у розмірі 300 000 грн..

Обґрунтовуючи свою позовну заяву, позивачка зазначає, що 24 квітня 2016 року на території електровозного депо «Харків-Головне» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (колишня назва депо «Харків-Жовтень»), локомотивом № ВЛ-82 м-035 у складі вантажного потягу було смертельно травмовано її мати - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати щоденно перетинала залізничні колії від місця роботи додому та у зворотному напрямку, однак пішохідний перехід не обладнаний засобами світлової та звукової сигналізації. В цей день були атмосферні опади у вигляді зливи, та мати була у капюшоні, що обмежувало їй видимість. Внаслідок трагічної гибелі матері вона - позивачка - зазнала нервового стресу, моральних страждань, несподівана смерть матері її приголомшила, вона відчуває душевну біль від втрати близької людини,змінився звичайний уклад її життя. Посилаючись н положення ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України просить задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримала, зазначила, що передумови до нещасного випадку з ОСОБА_5 та неможливість виконання нею вимог Правил безпеки для громадян на залізничному транспорті виникли саме з вини органу транспорту, через грубе порушення відповідачем вимог пункту 12.6 розділу 12 «Примикання та перетини», ДБНВ.2.3-19-2008 Споруди транспорту,залізниці колії 1520 мм від 26.01.2008року №42, якими встановлено, що у місцях організованого пішохідного руху через залізничні колії облаштовуються пішохідні доріжки, обладнані сигналізацією, яка попереджає про наближення поїзда. На її думку, відсутність світлової та звукової сигналізації,що сповіщала б про наближення потягу, не дало можливості ОСОБА_4 вірно оцінити обстановку та вчасно відреагувати, надавши йому превагу в русі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав частково, зазначив, що проводилось досудове розслідування, яким не встановлено вини працівників залізниці у нещасному випадку, що стався з ОСОБА_4, як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження. Встановлено, що причиною події стала груба необмеженість потерпілої, яка неуважно рухалась та переходила залізничні колії, не впевнилась у відсутності поїзда, не стежила за звуковими сигналами, що подаються локомотивом. Також зазначив, що в місті переходу ОСОБА_4 залізничної колії відсутній знак «пішохідний перехід», в цьому місті прохід для працівників залізниці, які у встановленому порядку внутрішніми документами залізниці ознайомлені з правилами пересування в цій зоні, а для сторонніх осіб у цьому місті пішохідний перехід відсутній. Порушення потерпілою вимог п.п.2.2., 2.3.,2.6. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті призвело до її смертельного травмування. Посилаючись на ч.2 ст. 1193 ЦК України, просить зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 15 000 грн., визначивши ступінь вини потерпілої 95%.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,є дочкою ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2016 року на території електровозного депо «Харків-Головне» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (колишня назва депо «Харків-Жовтень»), локомотивом № ВЛ-82 м-035 у складі вантажного потягу було смертельно травмовано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 52 роки.

Постановою старшого слідчого Холодногірського відділу полці ці (м. Харкова) Головного Управління національної поліції в поліції РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Марченко О.М. кримінальне провадження № 0001427 від 25 квітня 2016 за фактом смертельного залізничного травмування ОСОБА_4 закрито у зв'язку з відсутністю в діях працівників залізничного транспорту складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Вказана постанова є чинною, ніким не оскаржена.

Як зазначено слідчим у вказаній постанов, порушення працівниками залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту не було, смертельне травмування ОСОБА_4 сталось з вини потерпілої, яка неважно рухалась та переходила залізничні колії.

Судом встановлено, що відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, а саме локомотива № ВЛ-82 м-035 у складі вантажного потягу, з участю якого сталась смертельне травмування ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно вимог ч.ч.2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Доводи представника позивача про наявність вини працівників залізниці, порушення ними вимог нормативних документів, нічим не доведені та спростовуються вищезазначеною постановою про закриття кримінального провадження, яка ніким не оскаржена.

Суд вважає доведеним, що внаслідок нещасного випадку, який призвів до смерті матері, позивачка, втративши найближчу людину, зазнала сильних душевних страждань, нервового стресу, порушений звичайний уклад її життя.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що саме груба необережність потерпілої призвела до нещасного випадку, та сприяла виникненню шкоди, суд визначає ступінь вини потерпілої 90%, вина працівників залізниці у цьому відсутня, суд зменшує розмір відшкодування моральної шкоди до 30 000 грн.

Позивачку звільнено від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи згідно п.2 ч.1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" від №3674-VI від 08.07.2011 року, а тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 3,4, 11,60,209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. (тридцять тисяч грн.00 коп.)

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м. Харкова. Особи, які не були присутні в судовому засіданні під час оголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Л.Л. Шрамко