Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КадєтовоїО.В., Кафідової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, не пов'язаним з позбавленням володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи його тим, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 12 червня 1975 року йому належить земельна ділянка площею 400 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначав, що з південно-східного боку його земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4, на якій на відстані близько 2,5 метрів від межі ростуть два дерева горіха висотою більше 10 метрів кожний, внаслідок чого більшу частину дня частина його земельної ділянки та його будинок повністю затінені, гілки дерева проникають на територію його земельної ділянки, внаслідок чого опале листя засмічує земельну ділянку, корені горіхів проникають на його земельну ділянку, внаслідок чого відбувається руйнування бордюру біля якого закріплені стійки газопроводу, який проходить по межі земельних ділянок, вважає, що створюється реальна загроза руйнування сараю та житлового будинку.

Позивач вказував, що примусове відсікання коренів та гілок горіхів згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року не дало результатів, оскільки корені горіхів продовжують проникати на територію його земельної ділянки та були повторно виявлені комісією на відстані 3 метрів від межі та на глибині 0,8 м, а гілки проникають на відстань до 1 метра на його земельну ділянку. На неодноразові його звернення про дотримання відповідачем правил добросусідства, а саме видалення дерев, відповідач не реагує.

Посилаючись на вказані обставини та на те, що йому створюються перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, просив зобов'язати ОСОБА_4 ліквідувати наземну частину та кореневу систему двох дерев горіхів діаметром стовбура 0,35-0,40 метри висотою близько 10 метрів, які ростуть на її земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 на відстані 2,5 метри від його земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 ліквідувати наземну частину та кореневу систему дерев горіхів, які ростуть на її земельній ділянці по АДРЕСА_2, на відстані близько 2,5 метрів від земельної ділянки ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача ОСОБА_4, які полягають у вирощуванні дерев горіхів висотою близько 10 метрів на відстані близько 2,5 метрів від межі із земельною ділянкою позивача ОСОБА_3, суттєво обмежують та ускладнюють використання земельної ділянки за призначенням, а тому підлягають припиненню.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 не надано належних доказів на підтвердження того, що він взагалі не може використовувати свою земельну ділянку, що була надана йому для будівництва індивідуального житлового будинку, за цільовим призначенням у зв'язку з її частковим затіненням та наявності реальної загрози пошкодження коренями дерев горіхів його будинку та господарських споруд.

При цьому, також зазначено, що відповідно до положень Містобудування планування і забудови міських і сільських поселень ДБН 360-92**, затверджених наказом Держкоммістобудування 17 квітня 1992 року № 44, норми забудови не нормують та не визначають відстань від межі сусідніх ділянок до стовбурів дерев, що ростуть на одній із сусідніх земельних ділянок.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судом встановлено, що на підставі договору про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 12 червня 1975 року ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 400 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 12 листопада 2013 року, домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають спільну межу з внутрішнього боку ділянок. На території домоволодіння ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 на відстані близько 2,5 метрів від межі з домоволодінням по АДРЕСА_1 ростуть два дерева - горіхи, діаметром стовбура 0,35-0,40 метри, висотою близько 10 метрів. На момент обстеження гілки з горіхів на територію ОСОБА_3 не проникають. Дерева ростуть з південно-східного боку ділянки ОСОБА_3 і створюють затінення частини території його присадибної ділянки.

Також комісією від 10 квітня 2014 року було встановлено, що на території ОСОБА_3 на відстані близько 4 метрів від межі з ділянкою ОСОБА_4 виявлено корені горіхів, які ростуть далі вглиб ділянки ОСОБА_3

Крім того, судом встановлено, що заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, зобов'язано ОСОБА_4 відсікти корені горіхів перед межею її земельної ділянки, розташованої АДРЕСА_2, та суміжної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3

На виконання рішення суду на території домоволодіння ОСОБА_4 було викопано траншею, в якій виявлено корені дерев, які було ліквідовано, що підтверджується актом державного виконавця від 10 квітня 2015 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 зазначав, що заходи по обрізанню коренів та гілок не дали результату, оскільки корені та гілки горіхів продовжують рости та проникати на його земельну ділянку та затіняти частину земельної ділянки позивача площею близько 65 кв.м, тому єдиним шляхом розв'язання спору є ліквідація коренів та наземної частини дерев в цілому.

Відповідно до ст. ст. 90, 91 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких перешкод та порушень його прав на землю та відшкодування завданих збитків, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, щоб не створювати незручності сусідам.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 105 ЗК України передбачено, що у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кадєтова

О.В.Кафідова