Дата документу 07.12.2017 Справа № 554/3204/17
Провадження № 2/554/2149/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

судді - Чуванової А.М.,

при секретарі - Садошенко М.П.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вертольоти Мотор Січ», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Мотор Січ» про стягнення заборгованості по заробітку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди; треті особи: Управління державної праці у Полтавській області, Головне управління державної праці у Запорізькій області,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом доОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вертольоти Мотор Січ», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Мотор Січ», у якому, з урахуванням неодноразових уточнень, просив: стягнути з відповідачаОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вертольоти Мотор Січ» на його користь заборгованість за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи, а саме: із 06.09.2016 року і по 04.12.2017 року по заробітній платі, що становить 937616,34 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1203035 гривень, компенсацію втрати частини заробітної плати, що становить 44067,96 гривень, суму середнього заробітку як ветерану війни-учаснику бойових дій, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія2) за три місяці допомогу при звільненні, що становить 232096,80 гривень та суму середньої заробітної плати за невикористану відпустку, грошову компенсацію, що становить 77365,60 гривень, а всього загальну суму заборгованості в розмірі 2494181,70 гривень. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь позивача заборгованість по заробітній платі, що становить основну суму заборгованості в розмірі 30008,31 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 49319,45 гривень та компенсацію втрати частини заробітної плати, що становить суму 1410,40 гривень, а всього загальну суму заборгованості 80738,16 гривень.

В обґрунтування позовуОСОБА_1 зазначив, що він 01.12.2012 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» в льотно-випробувальному комплексі на посаду старшого льотчика випробувача згідно наказу №131 від 01.12.2012 року. 06.09.2016 року ОСОБА_1 був звільнений із посади старшого льотчика випробувача за власним бажанням по ст.38 КЗпП України, згідно наказу №36 від 06.09.2016 року на підставі особистої заяви. За час роботи на вказаній посаді позивач та відповідач укладали контракти від 01.12.2012 року, 29.11.2013 року, 01.12.2014 року, 01.12.2015 року, за якими працівнику встановлюється посадовий оклад 34800 гривень на місяць, пропорційно відпрацьованому часу та доплата 15% за льотну роботу, проведення випробувальних польотів та наземних випробувань. Між позивачем та відповідачем ПАТ «Мотор Січ» укладалися цивільно-правові договори, а саме: 01.11.2014 року договір №13710/14-Д(УВП) на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 40020 гривень; та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі 20010 гривень із авансовим платежем на інших умовах; 03.02.2015 року договір №6150,15-Д(УВП), де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 76000 гривень, та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі 38000 гривень із авансовим платежем на інших умовах; додаткову угоду №2 до договір №6150,15-Д(УВП) 03.02.2015 року на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 114000 гривень; 01.11.2015 року договір №15519/15-Д(УВП) на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 38000 гривень; та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі (поставлено прочерк) із авансовим платежем на інших умовах.

20.01.2017 року позивач звернувся зі скаргою до Управління Держпраці у Полтавській області про те, що при звільненні відповідачі не виплатили йому всіх сум, що належать йому від підприємств до цього часу та мають заборгованість перед ним по зарплаті. Його скарга була направлена за територіальною належністю. 22.02.2017 року ним була отримана відповідь із Управління Держпраці у Запорізькій області.

Після звільнення з посади 06.09.2016 року відповідачі не розрахувалися з позивачем за виконану ним роботу та мають перед ним заборгованість. Відповідно до розрахункових листків з грудня 2012 року по червень 2016 року, ТОВ «Вертольоти Мотор Січ», заборгувало 937616,34 гривень; загальний розмір заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 1203035 гривень; компенсація втрати частини заробітної плати складає 937616,34 гривень х 4,7/100, де сума компенсації = 44067,96 гривень. Крім того, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вважає, що йому не виплачена допомога у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати в сумі 232096,80 гривень. Виплата заробітної плати ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» проводилася лише 1 раз в місяць; за 2016 рік йому не надано було щорічну додаткову оплачувану відпустку кількістю 30 днів та не було виплачено компенсацію при звільненні за невикористану відпустку в розмірі середньомісячної заробітної плати, що становить 77365,60 гривень.

ПАТ «Мотор Січ» заборгувало перед позивачем 30008,31 гривень, вказану суму він не отримував, чий стоїть підпис у відомості йому невідомо. Розмір середнього заробітку за час затримки станом на 04.02.2015 року до 04.12.2017 року складає 49319,45 гривень. Компенсація втрати частини заробітної плати становить 1410,40 гривень. А всього: 80738,16 гривень.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів по 5000 гривень з кожного на відшкодування моральної шкоди, оскільки невиконання зобовязань по поверненню позивачу власних грошових коштів спричинило позивачу моральні страждання, спонукало його до витрачання значного особистого часу, здоровя, коштів.

Ухвалами суду від 07.12.2017 року за заявами представника позивача залишені без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Мотор Січ» 50729,85 гривень та з ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» - 937616,34 гривень, 41562,21 гривень, 2668 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити повністю, з урахуванням уточнених позовних вимог. Пояснив, що відповідачі не довели, що всі суми позивачу виплачувалися; позивач не згоден про отримання 30008,31 гривень, бо не його підпис стоїть у відомості.

Представник відповідачаОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вертольоти Мотор Січ» - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, відповідач надав письмові заперечення. Пояснив, що заборгованості відповідача перед позивачем не існує, заробітна плата сплачувалася двічі на місяць, при звільнені з позивачем повністю розрахувалися, він не має права на компенсацію у трикратному розмірі, він відгуляв додаткову відпустку у 2016 році. Представник позивача вводить суд в оману, оскільки всі суми позивач отримав в строк; він свідомо не дає виписки банку; предмет спору відсутній. Висновок спеціаліста є сумнівним та не підтверджує вимог позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Мотор Січ» - ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, відповідач надав письмові заперечення. Пояснив, що по відомості №42 касир видала гроші позивачу за дорученням, яке той видав Федорову; всі виплати по цивільним договорам він отримав.

Представники третіх осіб - Управління державної праці у Полтавській області, Головне управління державної праці у Запорізькій області до суду не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, в надісланих заявах просили справу розглянути у відсутність своїх представників.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 01.12.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» в льотно-випробувальному комплексі на посаду старшого льотчика випробувача згідно наказу №131 від 01.12.2012 року (т.1 а.с.10-11, а.с.107).

За час роботи на вказаній посаді позивач та відповідач укладали контракти від 01.12.2012 року, 29.11.2013 року, 01.12.2014 року, 01.12.2015 року, за якими працівнику встановлюється посадовий оклад 34800 гривень на місяць, пропорційно відпрацьованому часу та доплата 15% за льотну роботу, проведення випробувальних польотів та наземних випробувань. Між позивачем та відповідачем ПАТ «Мотор Січ» укладалися цивільно-правові договори, а саме: 01.11.2014 року договір №13710/14-Д(УВП) на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 40020 гривень; та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі 20010 гривень із авансовим платежем на інших умовах; 03.02.2015 року договір №6150,15-Д(УВП), де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 76000 гривень, та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі 38000 гривень із авансовим платежем на інших умовах; додаткову угоду №2 до договір №6150,15-Д(УВП) 03.02.2015 року на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 114000 гривень; 01.11.2015 року договір №15519/15-Д(УВП) на виконання робіт, де зазначена загальна винагорода за виконану роботу 38000 гривень; та винагорода може виплачуватися поетапно кожен місяць в сумі (поставлено прочерк) із авансовим платежем на інших умовах (т.1 а.с.13-29).

06.09.2016 року ОСОБА_1 був звільнений із посади старшого льотчика випробувача за власним бажанням по ст.38 КЗпП України, згідно наказу №36 від 06.09.2016 року, на підставі особистої заяви (т.1 а.с.12).

Стаття 94 КЗпП України визначає поняття заробітної плати.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Згідно ст.115КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно ст.ст.94, 97 КЗпП України, ст.ст.15,21 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобовязаний в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст. 117 КЗпП України) .

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ст.117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що відповідачі в порушення норм трудового законодавства недоплачували йому кошти, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову, відповідачі обґрунтовано посилалися на вищезазначені обставини, а саме відсутності порушень трудового законодавства та договірних положень відносно ОСОБА_1

Вказане підтверджується і висновком позапланової перевірки Головного управління Держпраці у Запорізькій області, згідно якого порушення норм трудового законодавства в частині розрахунку при звільненні ОСОБА_1 на підприємстві ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» відсутнє (т.1 а.с.86, а.с.105-142 матеріали перевірки).

Посилання позивача на факт неодноразового порушення строків виплати заробітної плати, недоплати коштів, суд не може взяти до уваги, саме як підставу для задоволення позову, у звязку із ненаданням стороною доказів на підтвердження неправильного нарахування та щомісячних виплат заробітної плати.

Твердження сторони позивача про те, що ОСОБА_1 не отримував двічі на місяць заробітну плату, не отримав від ПАТ «Мотор Січ» 30008,31 гривень, спростовується платіжними дорученнями (т.1 а.с.221-300), відомостями про перерахування лікарняних (т.1 а.с.301-310), витягами з відомостей виплати заробітної плати працівників (т.1 а.с.312-318), відомостями на виплату грошей (т.1 а.с.206-209, т.2 а.с.20- довіреність), переказами коштів на рахунок ОСОБА_1 (т.2 а.с.48-49).

Представником позивача до суду подано висновок №28 від 06.12.2017 року експертного економічного дослідження, зроблений на замовлення ОСОБА_7, який в своїй заяві ставив питання про проведення експертного економічного дослідження відносно необхідності встановлення підтвердження документальної обґрунтованості та розрахункової розрахунку розміру компенсації ОСОБА_1 втрати частини доходів у звязку з порушенням ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» строків їх виплат за період з грудня 2012 року по дату звільнення 06.09.2016 року. Згідно висновку експерта ОСОБА_8 розрахунок позивача підтверджується документально та розрахунково лише частково.

На підставі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що зазначені висновки не можуть бути підставою для вирішення питання про правильність нарахувань заробітної плати позивачу, та жодним чином не спростовують висновків суду, оскільки судом експертиза не призначалася, незрозумілі вихідні дані і матеріали дослідження, та експерт вже з самого початку взяв за основу досліджень розрахунок самого ОСОБА_1

Посилання позивача на даний висновок та інші наявні у справі матеріали не свідчать про те, що відповідачі діяли незаконно, а відтак і відсутні підстави вважати, що діями відповідача були порушені трудові права позивача.

Вимоги ОСОБА_1 на неотримання ним компенсації за невикористану додаткову відпуску та стягнення зазначених сум з відповідача спростовуються довідкою директора ТОВ «Вертольоти Мотор Січ» від 05.12.2017 року, згідно якої, позивач використав ці відпустки.

У відповідності до статті 19 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», компенсація та пільги, встановлені цим законом, стосуються всіх громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до встановлених категорій.

У разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року, передбачено громадянам, віднесеним до категорії 1, за приписами абзацу другого пункту 7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки, позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, виплата допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, йому не передбачено спеціальним Законом.

За приписами статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність законних підстав для стягнення заробітної плати позивачу, так як право останнього не є порушеним, отже відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладені обставини та що позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б підтверджували неправильність нарахування та виплати йому заробітної плати, грошових коштів за контрактами, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215,218 ЦПК України, ст.ст.116,117,232,233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Вертольоти Мотор Січ», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Мотор Січ» про стягнення заборгованості по заробітку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди; треті особи: Управління державної праці у Полтавській області, Головне управління державної праці у Запорізькій області, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Чуванова