ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5331/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"27" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Заболотній Л.Г.
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ „СВМП „ПУТНА" про визнання права власності на гаражний бокс,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на гаражний бокс.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 16.01.2002 року позивач ОСОБА_2 та СВМП „Путна" уклали між собою угоду №236/2002 про будівництво індивідуального боксу в АДРЕСА_1 за яким ОСОБА_2 зобов'язався сплатити 28 424 грн. 55 коп. з урахуванням вартості сторожової сигналізації, а відповідач - побудувати вказаний бокс, передати інвестору бокс в гаражі в термін до 30.12.2002 року згідно контракту на будівництво, укласти угоду на експлуатацію гаража по собівартості послуг без прибутку. Згодом ОСОБА_2 сплатив всю суму інвестиції і станом на 4.06.2002 року повністю виконав умови угоди №236/2002. В свою чергу відповідач не передав позивачу по акту вказаний гаражний бокс, тому порушує права позивача на отримання права власності на збудований об'єкт. За таких обставин просить визнати за ОСОБА_2 право власності на гаражний бокс АДРЕСА_1
Представник відповідача ТОВ „СВМП „ПУТНА" Ручка О.А. в судове засідання не з'явився, однак у направленій заяві до суду позов визнав і просив розглянути справу у його відсутність (а.с.22), надавши до заяви копію акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, копію статуту ТОВ СВМП „Путна" у новій редакції, копію державного акту на право постійного користування землею, копію технічного паспорта на гаражний бокс НОМЕР_1 (а.с.23-36).
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.41 Конституції України право власності громадян є непорушним. Як наголошує ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини.
У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Як встановлено у судовому засіданні, протоколом №5 від 13 лютого 2010 року зборів учасників було затверджено нову редакцію статуту ТОВ „СВМП „Путна", з якої вбачається, що ТОВ „СВМП „Путна" є юридичною особою з моменту державної реєстрації і займається будь-якою підприємницькою діяльністю, яка не суперечить законодавству України (п.п.1.5; 1.8).
Як передбачено п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним Кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.
Як наголошує ч.1, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У відповідності до ч.1, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
16.01.2002 року позивач ОСОБА_2 та СВМП „Путна" уклали між собою угоду №236/2002 про будівництво індивідуального боксу в АДРЕСА_1 за яким ОСОБА_2 зобов'язався сплатити 28 424 грн. 55 коп. з урахуванням вартості сторожової сигналізації, а відповідач - побудувати вказаний бокс, передати інвестору бокс в гаражі в термін до 30.12.2002 року згідно контракту на будівництво, укласти угоду на експлуатацію гаража по собівартості послуг без прибутку та підписати колективну угоду на експлуатацію об'єкта зі всіма власниками на загальних зборах власників (а.с.6-7). Крім того, п.3.7 даної угоди наголошує, що після закінчення будівництва гаражу, укладення колективної угоди на експлуатацію приміщення, укладення особистої угоди з кожним із замовників на експлуатацію боксу, особисті бокси по акту прийому-передачі передаються у власність замовнику з оформленням відповідної правової документації для отримання власності замовником (приватизації) його боксу (а.с.6, зворот. бік).
Таким чином, здійснюючи тлумачення вказаних пунктів угоди, суд вважає, що в кінцевому рахунку відповідач, побудувавши повністю гаражний комплекс, повинен по акту прийому-передачі передати у користування та володіння позивача гаражний бокс НОМЕР_1 на 3 поверсі комплексу, сплатити всі необхідні податки та збори державним і місцевим органам та підготовити і передати ОСОБА_2 всю необхідну документацію відносно бокса і гаражного комплексу в цілому для оформлення позивачем правоустановчого документу про право власності на бокс НОМЕР_1 та обов'язкової державної реєстрації його у відповідних державних органах.
Згідно платіжних документів від 18.01.2002 року, від 29.04.2002 року, від 4.06.2002 року ОСОБА_2 сплатив всю суму інвестиції гаражного боксу, сплативши 28 424 грн. 55 коп. (а.с.8) і станом на 4.06.2002 року повністю виконав умови угоди №236/2002. Вказана обставина підтверджується і довідкою відповідача №677/06/Д від 7.06.2017 року (а.с.9).
На вказаний гаражний бокс був складений технічний план (а.с.34-36). ОСОБА_2 фактичне користується і володіє вказаним гаражним боксом, сплачуючи за нього експлуатаційні витрати (а.с.10).
Як передбачено ч.2, ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Державним актом на право постійного користування землею НОМЕР_2 загальною площею 8556 кв.м. (а.с.28-33). 27.03.2009 року за №083-09 в управлінні державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва був зареєстрований акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - гаражного комплексу з вбудованими приміщеннями в АДРЕСА_2 (а.с.23-24). А Київське міське бюро технічної інвентаризації 14.12.2000 року виготовило технічний план на гаражний бокс НОМЕР_1 на 3 поверсі за вказаною адресою (а.с.35-37).
Згідно ст.19 Закону України „Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", який діє з 1.01.2004 року, оформлення права власності здійснюється за рахунок і силами забудовника, який забезпечує правову сторону та надає до уповноваженого органу необхідні документи для оформлення інвесторам свідоцтв про право власності на профінансовані ними об'єкти нерухомості.
За змістом п.78 Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об'єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: - документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об'єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо); - документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна); - документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об'єкт нерухомого майна).
Таким чином, описаними вище нормами права встановлено конкретний порядок оформлення права власності на гаражний бокс в гаражному комплексі з вбудованими приміщеннями з подачею до відповідного державного органу документів, перелік яких зазначено вище, і який не було здійснено як позивачем, так і відповідачем. Як пояснив у судовому засіданні позивач, сутність спору полягає у тому, що відповідач не передав за актом прийому-передачі гаражний бокс НОМЕР_1 позивачу, однак останній багато років зі згоди відповідача володіє і користується цим збудованим нерухомим майном, сплачуючи за користування експлуатаційні витрати, що встановлено судом і описано вище. Але позивач на підставі ситуації, що виникла, бажає визнати за ним право власності на вказаний гаражний бокс.
Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.
Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ч.1-2, ст.16 ЦК Українни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права.
У відповідності до ч.1, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ч.1, ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки угода №236/2002, укладена між позивачем ОСОБА_2 та СВМП „Путна", не містить зобов'язання щодо реєстрації відповідачем права власності на гаражний бокс за позивачем, і вказане не відноситься до його повноважень, крім того, як позивач, так і відповідач виконали умови зазначеної вище угоди, крім однієї: відповідач, надавши право позивачу володіти і користуватись вказаним боксом, не склав акт прийому - передачі вказаного нерухомого майна, однак позивач у своєму позові не заявив такої вимоги, а заявлена вимога не оспорюється, не порушується відповідачем і визнається ним по суті, однак не відноситься до його компетенції, тому підстав для задоволення позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в гаражному комплексі з вбудованими приміщеннями АДРЕСА_1
Само по собі визнання позову відповідачем в даному випадку не є підставою для задоволення позову, оскільки воно суперечить нормам чинного законодавства.
Керуючись ст.10; 11; 60; 79; 88; 169; 174; 209; 213-215; 226 ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ст.19 Закону України „Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, ст.15; 16; 316; 321; 331; 526; 610; 626; 638 ЦК України, ст.3; 4 ЦПК України, п.78 Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ „СВМП „ПУТНА" про визнання права власності на гаражний бокс АДРЕСА_1
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії відповідачем.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.
Суддя :