АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 648/2193/17 Головуючий в І інстанції Рибас А.В. Номер провадження 22-ц/791/1949/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарЧертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заробітної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, від імені якої діє ОСОБА_7, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 30 жовтня 2017 року,

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення невиплаченої заробітної плати, зазначаючи, що 21 лютого 2013 року між нею та ОСОБА_6 як фізичною особою, яка використовує найману працю, укладено та зареєстровано Білозерським центром зайнятості трудовий договір, за умовами якого вона зобов'язувалась виконувати роботу продавця продовольчих товарів, а відповідачка - оплачувати її працю у розмірі 1147 грн. щомісячно.

29 листопада 2016 року трудовий договір розірвано за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що станом на 27 липня 2017 року свої зобов'язання з нарахування та виплати заробітної плати за період з травня 2015 року по листопад 2016 року включно відповідачка не виконала, позивачка просила суд стягнути з неї на її користь заборгованість по заробітній платі у зазначений період у розмірі 20 646 грн.

Рішенням суду від 30 жовтня 2017 року позов задоволено.

Суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, від імені якої діє ОСОБА_7, просить рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що висновки суду щодо наявності підстав для стягнення з неї на користь позивачки заборгованості по заробітній платі у визначеному розмірі, не відповідають обставинам справи, наданим у підтвердження цих обставин доказам, та суперечать нормам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини. Крім того зазначила, що судом першої інстанції за клопотанням її представника безпідставно не залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Білозерський районний центр зайнятості, яким здійснювалися реєстрація та розірвання укладеного між сторонами трудового договору.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача -ОСОБА_8 доводи скарги не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 лютого 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як фізичною особою, яка займається підприємницькою діяльністю, був укладений трудовий договір, за умовами якого позивач зобов'язалася виконувати роботу продавця продовольчих товарів, а відповідач зобов'язалася виплачувати їй заробітну плату в розмірі 1147 гривень на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки визначено сторонами у 24 календарних дні. Даний трудовий договір зареєстрований 21.02.2013 року в Білозерському районному центрі зайнятості.

29 листопада 2016 року укладений сторонами трудовий договір розірвано на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджено змістом письмово укладеного трудового договору та записом у трудовій книжці ОСОБА_5, який підтверджено підписом провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Білозерського районного центру зайнятості (а.с. 5, 6).

Відповідно до вимог ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці,необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Діючим в Україні законодавством встановлені строки виплати заробітної плати та передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Оскільки відповідач належними та допустимими доказами доводи позивача про невиплату їй заробітної плати за період роботи з 01.05.2015 року по день звільнення не спростувала, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо обґрунтованості заявлених ОСОБА_5 вимог про стягнення на її користь із ОСОБА_6 належних при звільненні сум.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам трудового законодавства, які регулюють спірні правовідносини .

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, заперечення відповідачем факту перебування у трудових відносинах з позивачем у спірний період з посиланням на припинення підприємницької діяльності з 01.05.2015 року колегія суддів до уваги не приймає, оскільки судом встановлено і сторонами не оспорюється, що у період дії трудового договору, в тому числі після 01.05.2015 року ОСОБА_5 виконувала обов'язки продавця у належному відповідачеві магазині на умовах, визначених укладеним ними трудовим договором.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що відповідач не ставила її до відома ні про розірвання з нею трудового договору, ні про припинення підприємницької діяльності. Умови її праці після 01 травня 2015 року не змінилися.

Таким чином, враховуючи доведений факт виконання позивачем у спірний період роботи, оплата за яку не проводилася ні відповідачем, ні будь-якою іншою особою та зважаючи, що трудовий договір є двосторонньою угодою, розірвання якої в односторонньому порядку допускається лише за наявності передбачених трудовим законодавством підстав та у визначеному законом порядку, який у спірних правовідносинах дотриманий 29.11.2016 року, колегія суддів вважає наведені заявником доводи такими, що висновки суду не спростовують.

Не спростовує висновків суду також долучений відповідачем до апеляційної скарги договір оренди належного їй на праві власності магазину, який був місцем роботи позивача, із якого вбачається, що 05.06.2015 року ОСОБА_6 передала цей магазин в оренду ОСОБА_9, яка є її дочкою і яка здійснювала керівництво роботою магазину як у спірний період, так і до травня 2015 року, оскільки у зв'язку з наведеною обставиною у спірних правовідносинах не відбулася зміна роботодавця, а праця позивача використовувалася, але не оплачувалася.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 пояснила, що заробітна плата позивачці виплачувалася продуктами, однак докази на підтвердження наведеного факту відсутні.

Сама ж позивач заперечує, що оплата її праці відбувалася наведеним вище способом, хоча частково визнала факт отримання продуктів харчування, але вказала, що це відбувалося не систематично і в рахунок додаткової оплати за реалізацію продукції, яка належала не відповідачці, а ОСОБА_9, яка теж здійснювала підприємницьку діяльність у цьому ж магазині.

Зазначені обставини відповідачем не спростовано.

Не можуть бути прийнятими до уваги також посилання заявника на дії посадових осіб Білозерського районного центру зайнятості при проведенні 19 грудня 2016 року звірки (перевірки) з питання відсутності даних персоніфікованого обліку щодо застрахованої особи ОСОБА_5, так як наведені обставини не стосуються підстав та предмета заявленого в даній справі позову і не впливають на правильність висновків суду у спірних правовідносинах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, від імені якої діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна