Категорія 43Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Житомирської міської ради про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3, КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Житомирської міської ради про зобов'язання вчинити дії.

Позов обґрунтований тим, що 21.06.2005 року ОСОБА_2 за участю неповнолітнього ОСОБА_5 придбали відповідно до договору купівлі-продажу 57 рівних частин будинку АДРЕСА_1 від загальної жилої площі 155,50 кв.м.

Згідно з п. 4 вказаного договору до покупців у власність перейшли: кухня 1-1; ванна кімната 1-2; жила кімната 1-3 площею 18,90 кв.м., жила кімната 1-4 площею 19,60 кв.м., сходова клітина 3-1; жила кімната 3-2, площею 23,80 кв.м., що в цілому дорівнювало 83,50 кв.м., а відповідно до п. 2 договору до покупців перейшли 57 рівних частин господарських споруд, а саме: сарай літера «Б», уборна літера «У», сарай, літня кухня літера «В», сарай, літня кухня літера «в», сарай «Г», огорожа 1-3 у спільній власності із власником інших 43 рівних частин даного будинку, а саме ОСОБА_3 та правочин від 21.06.2005 року відповідав вимогам, передбаченим ст. ст. 377, 381 ЦК України, на закріпленій земельній ділянці 1018 кв.м., про що свідчить виданий технічний паспорт на даний будинок від 06.04.2005 року.

Однак, відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 08.04.2005 року не вбачається визначена закріплена земельна ділянка розміром 1018 кв.м. та не вбачається визначений самовільно збудований сарай за даною адресою. Також у технічному паспорті на даний будинок від 06.04.2005 року не відображений самовільно забудований сарай літера «Д».

Відповідно до технічного паспорту від 28.12.2005 року, сарай «Д» збудований у 1996 році, тому на думку позивача він та ОСОБА_6 автоматично набули право власності на 57 рівних частин даної господарської споруди, оскільки розподіл земельної ділянки розміром 1018 кв.м. відсутній.

Рішенням Житомирської міської ради № 296 від 10.04.2008 року ОСОБА_3 надано дозвіл на оформлення сараю літера «Д» на його земельній ділянці. Разом з цим, 19.03.2014 року, Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, відповідачу видано довідку про встановлення нових розмірів ідеальних часток на будинок АДРЕСА_1, в зв'язку з будівництвом ним сараю «Д», хоча в даному будинку нічого не добудовувалось.

На даний час позивачу та ОСОБА_5 фактично передано у власність 52 рівних частин даного будинку та не вистачає до 6-ти кв.м. жилої площі до 57 рівних частин сараю літньої кухні «в», сараю «Г», вбиральні «У», огорожі, в тому числі сараю «Д» на закріпленій земельній ділянці розміром 1018 кв.м.

Відповідно до договору дарування ОСОБА_7 для ОСОБА_3 від 24.10.1996 року видно, що обдарований за даною адресою отримав у власність 43 частини будинку та 43 частини господарських споруд.

Позивач вважає, що міська рада передчасно надала дозвіл ОСОБА_3 на оформлення всієї господарської споруди під літерою «Д», а Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради не обґрунтовано видало йому 19.03.2014 року довідку, якою безпідставно наділило його додатково 14 частинами даного будинку, безпідставно наділила його 6-ти квадратними метрами даного будинку та цілою частиною сараю, літнею кухнею «В», «в», сараєм «Г», сараєм «Д», вбиральнею «У», огорожею та безпідставно змінила оціночну вартість даного будинку, в якому нічого не добудовувалося.

Внаслідок цього відповідач позбавив позивача земельної ділянки різницею 226 кв.м., також ОСОБА_3 самовільно зніс огорожу напроти ванної кімнати та кухні, встановив нову огорожу та змістив її на 0,5 метри вздовж та поперек.

Виходячи з наведеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_4 просив :

1) зобов'язати КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради внести до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 08.04.2005 року розмір закріпленої земельної ділянки 1018 кв.м., внести самовільно збудований сарай під літерою «Д», внести в перелік відчуженого майна 6 кв.м. житлової площі, внести до переліку відчуженого майна 57 рівних частин сараю-літньої кухні під літерою «В», сараю-літньої кухні під літерою «в», сараю літера «Б», сараю літера «Г», вбиральню під літерою «У», огорожу, сараю під літерою «Д», внести до технічного паспорту від 06.04.2005 року самовільно збудований сарай під літерою «Д» та зобов'язати відмінити довідку-розрахунок від 19.03.2014 року № 249-А-7776, що була видана на ОСОБА_3 по АДРЕСА_1

2) зобов'язати Житомирську міську раду внести до рішення № 296 від 10.04.2008 року наступні зміни, а саме: надати дозвіл ОСОБА_3 на оформлення 43 рівних частин сараю під літерою «Д» по АДРЕСА_1

3) зобов'язати ОСОБА_3 знести в середині закріпленої земельної ділянки збудовану огорожу та зобов'язати перенести огорожу на 0,5 метра вздовж та поперек напроти ванної кімнати і кухні ОСОБА_2, ОСОБА_5 по АДРЕСА_1

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

У справі встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 21.06.2005 року ОСОБА_8 передав у власність (продав) ОСОБА_2, ОСОБА_5 19/100 частин жилого будинку, ОСОБА_9 - 38/100 частин жилого будинку, а разом 57/100 частин жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 в рівних частках кожному (т, 1 а.с. 104).

Згідно з п. 4 вказаного договору до покупців у власність перейшли: кухня 1-1; ванна кімната 1-2; жила кімната 1-3 площею 18,90 кв.м., жила кімната 1-4 площею 19,60 кв.м., сходова клітина 3-1; жила кімната 3-2, площею 23,80 кв.м., що в цілому дорівнювало 83,50 кв.м.

Відповідно до п. 2 договору до покупців перейшли 57 рівних частин господарських споруд, а саме: сарай літера «Б», уборна літера «У», сарай, літня кухня літера «В», сарай, літня кухня літера «в», сарай «Г», огорожа 1-3 у спільній власності із власником інших 43 рівних частин даного будинку, а саме ОСОБА_3 та правочин від 21.06.2005 року відповідав вимогам, передбаченим ст. ст. 377, 381 ЦК України, на закріпленій земельній ділянці 1018 кв.м., про що свідчить виданий технічний паспорт на даний будинок від 06.04.2005 року.

Згідно договору дарування частини жилого будинку від 24.10.1996 року ОСОБА_7 подарував своєму сину ОСОБА_3 43/100 частини жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 29).

Рішенням Житомирської міської ради № 296 від 10.04.2008 року ОСОБА_3 надано дозвіл на оформлення сараю літера «Д» на його земельній ділянці.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.10.2008 року № 2-171/08, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10.12.2008 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» про повернення у власність господарських споруд - відмовлено.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира № 2-399/09 від 24.04.2009 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, КП «Житомирський міський центр земельних відносин» Житомирського міського управління земельних ресурсів, Житомирського обласного державного підприємства по технічній інвентаризації, ОСОБА_3 про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання недійсними технічних паспортів на будинок, протоколу погодження меж земельної ділянки та рішення міської ради - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18.06.2009 року, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.04.2009 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування державного акту на право власності на землю скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано незаконним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ № 132447 виданий ОСОБА_3 09.06.2004 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2014 року у справі № 295/13543/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28.01.2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_5 до КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В., Державної нотаріальної контори м. Норильська Красноярського краю РФ, ОСОБА_8, Другої Житомирської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу частини будинку та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.04.2015 року у справі № 295/14570/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26.08.2015 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виділення житлового будинку в натурі задоволено, виділено ОСОБА_3 в натурі приміщення та господарські споруди житлового будинку АДРЕСА_1 а саме: коридор 2-1 площею 4,9 кв.м., кухню 2-2 площею 7,8 кв.м., кімнату 2-3 площею 20,3 кв.м., кімнату 2-4 площею 19,8 кв.м., сходову клітину 4-1 площею 2,3 кв.м., кімнату 4-2 площею 16,9 кв.м., літню кухню "В" з прибудовою (літера "в"), сарай літ. "Г", сарай літ. "Д", вбиральню літ. "У", ворота № 2, огорожу 3, огорожу 4, огорожу 8.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справ від 26.11.2015 року, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30.04.2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26.08.2015 року залишено без змін.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимоги позивача до КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України.

У матеріалах справи відсутні докази розірвання або визнання недійсними договору дарування частини житлового будинку від 24.10.1996 року, згідно якого ОСОБА_7 подарував, а його син ОСОБА_3 прийняв у дар 43/100 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 119, 3 кв.м. (а.с. 29) та договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 21.06.2005 року, згідно якого ОСОБА_8 передав у власність (продав) ОСОБА_2, ОСОБА_5 19/100 частин жилого будинку, ОСОБА_9 - 38/100 частин жилого будинку, а разом 57/100 частин жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 в рівних частках кожному (т. 1 а.с. 104) або їх окремих частин.

Судом враховано також те, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.04.2015 року у справі № 295/14570/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26.08.2015 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виділення житлового будинку в натурі, виділено ОСОБА_3 в натурі приміщення та господарські споруди житлового будинку АДРЕСА_1 а саме: коридор 2-1 площею 4,9 кв.м., кухню 2-2 площею 7,8 кв.м., кімнату 2-3 площею 20,3 кв.м., кімнату 2-4 площею 19,8 кв.м., сходову клітину 4-1 площею 2,3 кв.м., кімнату 4-2 площею 16,9 кв.м., літню кухню "В" з прибудовою (літера "в"), сарай літ. "Г", сарай літ. "Д", вбиральню літ. "У", ворота № 2, огорожу 3, огорожу 4, огорожу 8.

Суд також виходив з того, що заявлені позивачем позовні вимоги до Житомирської міської ради також не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України та не свідчать про порушення його прав.

Також суд виходив з того, що вимога про зобов'язання ОСОБА_3 знести в середині закріпленої земельної ділянки збудовану огорожу на 0,5 метра вздовж та поперек напроти ванної кімнати і кухні ОСОБА_2, ОСОБА_5 по провулку АДРЕСА_1 є необґрунтованою, позаяк позивачем не надано доказів щодо місця знаходження зазначеної огорожі, її розмірів та доказів щодо порушення прав позивача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Судова колегія вважає правомірними висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими і правових підстав для їх задоволення немає, так як вимога позивача до КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради та Житомирської міської ради не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України і таких повноважень, в зобовязанні вчинення яких просить позивач, відповідач не має.

Не можуть бути задоволені і вимоги позову про зобов'язання Житомирську міську раду внести зміни до власного рішення, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження органу місцевого самоврядування.

Також відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання ОСОБА_3 знести в середині закріпленої земельної ділянки збудовану огорожу та зобов'язати перенести огорожу на 0,5 метра вздовж та поперек напроти ванної кімнати і кухні ОСОБА_2, ОСОБА_5 по провулку АДРЕСА_1, судом першої інстанції вірно враховано, що позивачем відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано доказів щодо порушення його прав даною огорожею.

У той же час, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.04.2015 року у справі № 295/14570/13-ц, яке набрало законної сили, виділено ОСОБА_3 в натурі огорожу, яку просить перенести позивач, відтак правові підстави для задоволення цієї позовної вимоги позивача також відсутні.

Відповідно до обставин встановлених у справі № 295/14570/13-ц висновком експертизи від 26.12.2014 року запропоновано один варіант виділення майна в натурі, який відповідає фактичному користуванню майном співвласниками. Розраховані експертом розміри частин спільного майна як 56/100 за ОСОБА_3 та 44/100 частин за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є наслідком подальшого доповнення складу майна, що належить ОСОБА_3 додатковими приміщеннями та господарськими приміщеннями.

Встановлені обставини по справі свідчать, що між співвласниками будинку існує певний спір, проте обрані позивачем способи захисту, доказовість обставин на які він посилається, є наслідком відсутності належної фахової правової допомоги, яка, як пояснив позивач, йому не потрібна.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, судова колегія вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2017 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О.С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев