Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3999/15-ц

номер провадження 2/695/51/17

14 березня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді: Степченка М.Ю.

при секретарях: Розпутній І.Г., Біліченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.07.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 51п/17/2007-840, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 30 000,00 доларів США під 14,49 % річних, щомісячною платою (комісією) за управління кредитом із розрахунку 0,10% від розміру фактичного залишку заборгованості, збільшеною до 10 років позовною давністю, з кінцевим терміном повернення до 02.07.2017 року.

Згідно п. 3.3. кредитного договору повернення кредиту та сплата банку інших платежів за кредитним договором здійснюється шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу в сумі 496,96 доларів США щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Забезпеченням кредитних зобовязань позичальника є: іпотека та порука ОСОБА_4, ОСОБА_5. 02.07.2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, та договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, в цей же день між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за яким остання поручилася за належне виконання позичальником своїх кредитних зобовязань.

Відповідно до пп. 1.2., 1.4. договорів поруки поручителі зобовязалися перед банком відповідати разом із позичальником як солідарні боржники, у повному обсязі, всім належним майном та грошовими коштами.

11.07.2012 року між банком та позичальником укладено ОСОБА_6 угоду № 2 до кредитного договору № 51п/14/2007-840 від 02.07.2007 року, відповідно до якої позичальнику прощено неустойку в розмірі 4893,67 доларів США.

Також, 11.07.2012 року між банком та позичальником укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 51п/14/2007-840 від 02.07.2007 року, відповідно до якого сторони домовилися викласти кредитний договір у новій редакції. Умови щодо суми кредиту № 1, процентів за користування кредитним коштами, забезпечення та позовної давності залишилися незмінними.

Зміни полягали у наступному: 1) кінцевий термін повернення кредиту 1 - до 02.03.2020 року; 2) дата та сума щомісячного платежу визначалася окремим графіком; 3) позичальнику з 20.08.2012 року по 22.07.2013 року відстрочено сплату заборгованості по тілу кредиту 1; 4) для погашення прострочених відсотків та плати за управління кредитом надано грошові кошти у сумі 54805,84 грн. (далі - Кредит 2, а Кредит 1 та Кредит 2 разом - Кредит); 5) кінцевий термін повернення кредиту 2 - до 10.08.2016 року; 6) дата та сума щомісячного платежу по кредиту 2 визначалася окремим графіком; 7) щомісячна комісія у вигляді плати за управління Кредитом 1 - 1,2% від суми зобовязань Позичальника по Кредиту 1.

У разі невиконання позичальником зобовязань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів він сплачує на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення; 2) у випадку прострочення позичальником виконання зобовязання визначеного абз. 1 пп. 2.4. договору на строк більше 30 календарних днів, він, починаючи з 30 - го дня прострочення зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 процентів від суми несплаченого мінімального щомісячного платежу за кожен випадок.

Банк своє договірне зобовязання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 204 від 02.07.2007 року.

Відповідачем ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконуються, у звязку з чим станом на 25.09.2015 року заборгованість перед банком складає 37 404,53 доларів США (835 173,82 грн. за Кредитом № 1 та № 2), та має наступну структуру: заборгованість по кредиту 1 (в тому числі прострочена) 25 811,01 доларів США (еквівалент 554 019,62 грн.); заборгованість по кредиту 2 (в тому числі прострочена) 23 364,26 грн.; заборгованість по відсоткам 1 (в тому числі прострочена) 5 632,11 доларів США (еквівалент 120 890,25 грн.); заборгованість по відсоткам 2 ( в тому числі прострочена) 4 993,97 грн.; заборгованість по комісії за управління кредитом 1 466,63 доларів США (еквівалент 10 015,97 грн.); заборгованість по сплаті пені за кредитом 1 3 195,13 доларів США (еквівалент 68 581,77 грн.); заборгованість по сплаті пені за кредитом 2 1639,60 грн.); заборгованість по сплаті штрафу за кредитом 1 2299,65 доларів США (еквівалент 49360,77 грн.); заборгованість по сплаті пені за кредитом 2 2306,61 грн.

Відповідно до п. 3.2.3. кредитного договору та ст. 1050 ЦК України банк має право вимагати від відповідача дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, можливих штрафних санкцій, якщо не внесено чергового платежу.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення заявлених до неї позовних вимог.

Від представника відповідачів, ОСОБА_7 надійшло заперечення в якому він позовні вимоги визнав частково, а саме вказував на те, що розмір позовних вимог не є підтвердженим доказами, розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи є необґрунтованим та недоведеним. Крім того, позивачем всупереч нормам чинного законодавства України, здійснено розрахунок пені за період, який перевищує календарний рік. Також зазначив, що порука, яка виникла на підставі договорів поруки від 02.07.2007р., укладених з відповідачами 2 і 3 є припиненою та не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення грошових коштів з поручителів солідарно, оскільки, договорами поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Вважав, що позовні вимоги суперечать нормі ч.3 ст. 509 ЦК України щодо подвійної відповідальності, за рахунок одночасного стягнення штрафу та пені, що є неправомірним та діючим законодавством України не передбачено нарахування пені, штрафів та комісії в іноземній валюті, крім того, на момент звернення до суду, у позивача була відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій.

Також просив застосувати строк позовної давності у відповідності до ст. 267 ЦК України.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, заперечення відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, важає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

02.07.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 51п/17/2007-840, за яким банк надав боржнику 30 000,00 доларів США зі сплатою 14,49 % річних, із щомісячною платою за управління кредитом із розрахунку 0,10% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, збільшеною до 10 років позовною давністю, та з кінцевим строком повернення до 02.07.2017 року.

Мінімальний щомісячний платіж (до 20 числа) складає 496,96 доларів США.

Відповідно до договору поруки від 02.07.2007 року, укладеного між позивачем та поручителем ОСОБА_4, поручитель добровільно поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, що передбачені кредитним договором в повному обсязі.

Для забезпечення повернення наданих коштів за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 51п/14/2007-840 від 02.07.2007 року, за яким остання передала в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до договору поруки від 02.07.2007 року, укладеного між позивачем та поручителем ОСОБА_5, поручитель добровільно поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, що передбачені кредитним договором в повному обсязі.

Із додаткової угоди № 2, укладеної 11.07.2012 року між Банком та ОСОБА_3 вбачається, що позичальнику прощено неустойку в розмірі 4 893,67 дол. США.

Із договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 51п/14/2007-840 від 02.07.2007р., укладеного між Банком та Позичальником, вбачається, що договір було викладено у новій редакції, умови щодо суми кредиту № 1, процентів за користування кредитними коштами, забезпечення та позовної давності залишилися незмінними. Зміни стосувалися того, що 1) кінцевий термін повернення кредиту 1 - до 02.03.2020 року; 2) дата та сума щомісячного платежу визначалася окремим графіком; 3) позичальнику з 20.08.2012 року по 22.07.2013 року відстрочено сплату заборгованості по тілу кредиту 1; 4) для погашення прострочених відсотків та плати за управління кредитом надано грошові кошти у сумі 54805,84 грн. (далі - Кредит 2, а Кредит 1 та Кредит 2 разом - Кредит); 5) кінцевий термін повернення кредиту 2 - до 10.08.2016 року; 6) дата та сума щомісячного платежу по кредиту 2 визначалася окремим графіком; 7) щомісячна комісія у вигляді плати за управління Кредитом 1 - 1,2% від суми зобовязань Позичальника по Кредиту 1. У разі невиконання позичальником зобовязань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів він сплачує на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення; 2) у випадку прострочення позичальником виконання зобовязання, визначеного абз. 1 пп. 2.4. договору на строк більше 30 календарних днів, він, починаючи з 30 - го дня прострочення зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 процентів від суми несплаченого мінімального щомісячного платежу за кожен випадок.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25.09.2015 року заборгованість відповідача по кредитному договору складає 37 404,53 доларів США (835 173,82 грн. за Кредитом № 1 та № 2), та має наступну структуру: заборгованість по кредиту 1 (в тому числі прострочена) 25 811,01 доларів США (еквівалент 554 019,62 грн.); заборгованість по кредиту 2 (в тому числі прострочена) 23 364,26 грн.; заборгованість по відсоткам 1 (в тому числі прострочена) 5 632,11 доларів США (еквівалент 120 890,25 грн.); заборгованість по відсоткам 2 ( в тому числі прострочена) 4 993,97 грн.; заборгованість по комісії за управління кредитом 1 466,63 доларів США (еквівалент 10 015,97 грн.); заборгованість по сплаті пені за кредитом 1 3 195,13 доларів США (еквівалент 68 581,77 грн.); заборгованість по сплаті пені за кредитом 2 1639,60 грн.); заборгованість по сплаті штрафу за кредитом 1 2299,65 доларів США (еквівалент 49360,77 грн.); заборгованість по сплаті пені за кредитом 2 2306,61 грн.

У частині вимог до поручителя суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

ОСОБА_6 угод № 1 до договорів поруки № б/н від 02.07.2007р., укладених між Банком та ОСОБА_4, а також із ОСОБА_5, 11.07.2012 року було змінено зобовязання останніх перед позивачем, а саме збільшено обсяг їх відповідальності також і за Договором про внесення змін та доповнень до № 1 від 11.07.2012р. Кредитного договору № 51п/14/2007-840 від 02.07.2007р.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

16.10.2014 року банк звертався до відповідачів з письмовою вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 23.04.2014 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі).

При розгляді справи судом враховується правова позиція, висловлена в постановах Верховного Суду України по справах № 6-6цс14 від 17.09.2014 року, №6-170цс14 від 17.09.2014 року, які є обовязковими у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Із поштових повідомлень про вручення поштової кореспонденції ,направлених ПАТ «КБ «Надра» вбачається, що поштова кореспонденція була направлена на імя ОСОБА_8 та ОСОБА_4, яка отримана 21.10.2014р.

Доказів направлення письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_5 позивачем суду не надано.

За вказаних обставин, звернувшись з позовом 03.12.2015 року, позивач втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя ОСОБА_5Б, так як строк дії поруки припинився (з моменту збільшення обсягу відповідальності позичальника 11.07.2012 року, або протягом 6 місяців з моменту предявлення вимоги про дострокове погашення боргу 16.10.2014 року), а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

У той же час суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів про припинення поруки відносно ОСОБА_4, оскільки кредитні зобовязання, які являються предметом спору, отримувались на споживчі цілі в інтересах сімї та в період перебування відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У відповідності до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином відповідач ОСОБА_4, даючи згоду на отримання кредиту своїм чоловіком ОСОБА_3, який в подальшому був використаний в інтересах сімї та підписуючи договір поруки в забезпечення виконання кредитних зобовязань свідомо брала на себе обовязок відповідати належним їй майном у випадку не виконання кредитних зобовязань своїм чоловіком.

У частині вимог до позичальника суд зазначає наступне.

Сторонами не заперечується факт укладення кредитного договору № 51п/14/2007-840 від 02.07.2007 року, додаткової угоди № 2 від 11.07.2012 року та договору про внесення змін та доповнень № 1 від 11.07.2012р.

Графіком до додаткової угоди сторонами було погоджено розмір щомісячного платежу.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення грошових коштів з поручителів солідарно, оскільки, договорами поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Тобто, пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідачів штрафу за несвоєчасне повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту переконливо свідчать про безпідставне намагання кредитора застосувати до боржника (Відповідача 1) подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості.

Стосовно неустойки за невиконання умов кредитного договору в сумі 4398,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті становлять 92495,53 грн. та комісії в сумі 191,65 доларів США то і ці вимоги не можуть бути задоволені судом з наступних підстав.

Діючим законодавством України взагалі не передбачено нарахування пені, штрафів та комісії в іноземній валюті. Так відповідно до пункту 22 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільної відповідальності; діяння які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

У відповідності до п.1.3.2 Кредитного договору № 51 п /17/2007-840 від 02 липня 2007 року, укладеного між сторонами по справі передбачена плата за управління кредитом, яка сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитом із розрахунку 0,10 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом .

Згідно п.1.1 Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 11 липня 2012 року передбачено , що позичальник сплачує комісію у вигляді плати за управління кредитом №1 щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 1,2 % річних від суми зобовязань позичальника.

У відповідності до розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24.09.2015 року заборгованість по комісії складає 466, 63 доларів США

Суд вважає, що нарахування та стягнення комісії за управління кредитом являється неправомірним, оскільки згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 02 липня 2007 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У звязку з чим, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Відповідачем ОСОБА_3 у запереченнях проти позовних вимог не заперечувався розрахунок позовних вимог в частині заборгованості за кредитом 1, але ставилася вимога про застосування строку позовної давності, щодо основного платежу, відсотків та неустойки у вигляді штрафу, у відповідності до ст. 267 ЦК України, крім того відповідачем було проведено контр розрахунок заборгованості за кредитом 2, так як згідно умов договору про внесення змін та доповнень № 1 від 11 липня 2012 року п 1.3 зазначено що позичальнику встановлюється фіксована процентна ставка 15% та починаючи з 11 липня 2013 року змінювана процентна ставка, яка визначається Українським індексом ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців станом на день направлення повідомлення позичальнику, поручителю про розміри змінюваної процентної ставки + маржа Банку в розмірі 5%.

У той же час в наступному абзаці договору зазначено про те, що про встановлений розмір змінюваної процентної ставки про новий графік платежів Банк повинен письмово повідомити цінним листом з вкладенням не пізніше ніж за 15 днів до дати, з якої буде застосовуватись змінювана процентна ставка, проте позивачем не було суду надано доказів повідомлення як боржника так і поручителів про зміну процентної ставки, а відтак суд вважає, що проведений позивачем розрахунок заборгованості із застосуванням процентної ставки 22,15 % починаючи з 15 серпня 2013 не відповідає вимогам кредитного договору та чинному законодавству , тому суд бере до уваги розрахунок відповідача щодо заборгованості за кредитом 2, який проведений із застосуванням процентної ставки 15 % річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, звернувшись з позовом 03.12.2015 року строк позовної давності за вимогами Банку охоплює період з 03.12.2012 року по 03.12.2015 року, і відповідно розмір заборгованості по кредиту становить 25811,01 доларів США та по відсотках 5632,11 доларів США.

Відповідно розмір заборгованості по кредиту становить 25811,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 554019,62 грн., заборгованість по процентах у розмірі 5632,11 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 120890,25 грн., а всього 31443,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 674909,87 грн.

Статтею 258 ЦК встановлена спеціальна позовна давність в один рік, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, з моменту набуття у позивача права на стягнення штрафу минуло більш як 1 рік (з 23.04.2014 по дату звернення до суду 03.12.2015 року), а тому позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення неустойки у вигляді штрафу, а тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягають.

При розгляді справи судом враховується правова позиція, висловлена в постановах Верховного Суду України по справах № 6-167цс14 від 12.11.2014 року, №6-145цс14 від 24.09.2014 року, які є обовязковими у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

За наведених обставин позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №51п/14/2007-840 від 02.07.2007р., а саме: заборгованість по Кредиту 1 в розмірі 25811,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 554019,62 грн., заборгованість по відсоткам за користування Кредитом 1 в розмірі 5632,11 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 120890,25 грн., а всього 31443,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 674909,87 грн.

Також підлягає до стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість по Кредиту 2 в розмірі 19974,37 грн., заборгованість по відсотках по Кредиту 2 в розмірі 2996,16 грн., заборгованість зі сплати пені по Кредиту 2 в розмірі 1639,60 грн., а всього 24610,13 грн.

У решті позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 10492,80 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 212,213,215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором № 51п/17/2007-840 від 02.07.2007 року,а саме: заборгованість по Кредиту 1 в розмірі 25811,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 554019,62 грн., заборгованість по відсоткам за користування Кредитом 1 в розмірі 5632,11 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 120890,25 грн., а всього 31443,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 674909,87 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість по Кредиту 2 в розмірі 19974,37 грн., заборгованість по відсотках по Кредиту 2 в розмірі 2996,16 грн., заборгованість зі сплати пені по Кредиту 2 в розмірі 1639,60 грн., а всього 24610,13 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_2 до ОСОБА_5, як поручителя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір у сумі 10492,80 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя М. Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлено 17.03.2017 року