Справа № 367/6334/16-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

з участю секретаря Шупик Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності та визначення часток в праві спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду із даним позовом, в якому посилаються на те, що позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_4, з 24 серпня 1991 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають 2-х повнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. Вся їх сім`я, а саме до травня 2012 року, проживала в належній їм на праві спільної часткової власності 3-х кімнатній квартирі АДРЕСА_1. Власниками вище названої квартири вони та відповідач були на підставі Договору про приватизацію даної квартири. Дана квартира належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.12.2007 року Новоград-Волинською КЕЧ району згідно з наказом №145 від 03.12.2007 року, яке було зареєстроване в Новоград-Волинському МБТІ 25.12.2007 року в реєстровій книзі за №32, за реєстровим №253/34 реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1. Кожному з позивачів, та відповідачу належало на праві власності по 1/4 (по одні четвертій) частини вище названої квартири.

В зв'язку з направленням відповідача, її чоловіка та їхнього батька, на військову службу в Київську область, вони належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 07.05.2012 року продали за 140142 грн. Дана обставина підтверджена копією Договору купівлі-продажу належної їм на праві спільної часткової власності квартири від 07.05.2012 року.

Позивачі зазначають, що тоді ж, а саме 12.05.2012 року вони за отримані грошові кошти від продажу належної їм на праві спільної часткової власності 3-хкімнатної квартири для забезпечення всіх нас житлом придбали на ім'я відповідача ОСОБА_4, її чоловіка та їхнього батька, квартиру АДРЕСА_1 за 127 271 гривень. Хоча вище названа квартира була придбана ними за їхні спільні кошти, Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я відповідача. Це було пов'язано як з тим, що вони всі проживали разом однією сім'єю, спільно вели господарство, але й з метою спрощення оформлення Договору купівлі-продажу. Дана обставина підтверджена копією Договору купівлі-продажу квартири від 12.05.2012 року. Зразу ж після придбання ними вище названої квартири, всі вони, позивачі та відповідач, вселилися до неї і постійно проживали в ній, оскільки іншого житла не мають. Оскільки придбана ними спільно квартира для проживання їхньої сім'ї була замала, то вони в 2014 році на ім'я відповідача отримали дозвіл на проведення добудови до належної їм частини будинку у вигляді квартири №2 яка на даний час ще не завершена.

В даний час вона, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про розлучення з відповідачем ОСОБА_4 Основною причиною для її звернення в суд з позовом про розлучення являються сварки, які вже тривалий час існують між ними із-за того, що відповідач ставить їхню сім'ю у важке фінансове становище із-за того, що він грає в азартні ігри та програє великі суми. Із-за цього вони змушені були оформляти кредити для погашення боргу відповідача.

Саме із-за цього вона, ОСОБА_1, змушена в судовому порядку ставити питання про визнання даної квартири об'єктом їхньої спільної власності та визначення її частки в праві власності на неї. Вони ж, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діти позивачки та відповідача також змушені в судовому порядку визначати свої частки в праві спільної власності, так як спірна квартира була придбана ними спільно також і за їхні кошти та для забезпечення всіх них житлом. Із-за того, що між їхніми батьками в даний час існує судовий спір про розлучення, то вони в позасудовому порядку не можуть вирішити дане питання.

Враховуючи, що всі вони постійно проживали і проживають в спірній квартирі, разом проводять добудови для покращення своїх житлових умов і лише в даний час між ними та відповідачем виник спір відносно квартири, то у них виникло право на звернення в суд з даним позовом лише коли їхнє право стало порушуватися.

У зв'язку із викладеними обставинами позивачі просили визнати квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана 12.05.2012 на ім'я ОСОБА_4, являється об'єктом права спільної сумісної власності громадян ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а частка кожного із співвласників становить по 1/4 (одній четвертій) частини даної квартири; визначити, що частка ОСОБА_1 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4 (одну четверту) частину даної квартири; визначити, що частка ОСОБА_2 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4 (одну четверту) частину даної квартири; визначити, що частка ОСОБА_3 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4 (одну четверту) частину даної квартири; залишити за відповідачем ОСОБА_4 право власності на 1/4 (одну четверту) частину квартири АДРЕСА_1; стягнути з відповідача судові витрати та витрати за надання правової допомоги.

Представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивачів підтримує і просить позов задовольнити; оскільки відповідач ОСОБА_4 позов визнав, просила справу слухати в її відсутність.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, враховуючи що відповідач ОСОБА_4 позов визнав, просила справу слухати в її відсутність; також зазначила, що враховуючи, що відповідач позов визнав, просила не стягувати з нього понесені нею судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовну заяву позивачів визнає в повному обсязі і просить справу слухати у його відсутність, судові витрати просить стягнути з позивача.

В зв'язку із цим суд, враховуючи письмові заяви сторін, вважав за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши по справі письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_4, з 24 серпня 1991 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають 2-х повнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності належала 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1, яку вони набули на підставі Договору про приватизацію даної квартири. Дана квартира належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.12.2007 року Новоград-Волинською КЕЧ району згідно з наказом №145 від 03.12.2007 року, яке було зареєстроване в Новоград-Волинському МБТІ 25.12.2007 року в реєстровій книзі за №32, за реєстровим №253/34 реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1. Кожному з позивачів, та відповідачу належало на праві власності по 1/4 (по одні четвертій) частини вище названої квартири.

Також встановлено, що в зв'язку з направленням відповідача на військову службу в Київську область, вони належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 07.05.2012 року продали за 140 142 (сто сорок тисяч сто сорок дві) грн. (а.с.11-13).

Згідно договору купівлі-продажу вони придбали на ім'я відповідача ОСОБА_4, квартиру АДРЕСА_1 за 127 271 (сто двадцять сім тисяч двісті сімдесят одну) гривень (а.с.14-18).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У відповідності до ст. 368-370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як встановлено, спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана за спільні кошти всіх членів сім'ї, а саме від реалізації проданої належної їм на праві спільної часткової власності квартири.

Виходячи із роз'яснень Верховного Суду України викладених в п.15 Постанови ПВС України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» «…. у тих випадках, коли правовстановлюючі документи на майно, придбане кількома особами з метою створення спільної власності, оформлені на одного з них і всі вони користувалися цим майном, строк позовної давності для вимог про право на майно учасника спільної власності, не зазначеного у правовстановлюючому документі, обчислюється відповідно до ст.76 ЦК з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно оспорюється, а не з часу оформлення угоди на придбання майна.»

Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а частка кожного із співвласників становить по 1/4 (одній четвертій) частини даної квартири.

На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 355, 368, 370, 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана 12.05.2012 на ім'я ОСОБА_4, об'єктом права спільної сумісної власності громадян ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визначити, що частка ОСОБА_1 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4 (одну четверту) частину даної квартири.

Визначити, що частка ОСОБА_2 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4 (одну четверту) частину даної квартири.

Визначити, що частка ОСОБА_3 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4 (одну четверту) частину даної квартири.

Визначити, що частка ОСОБА_4 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4 (одну четверту) частину даної квартири.

Копію рішення направити сторонам для відома.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Пархоменко