Справа № 369/9528/15-ц
Провадження № 2/369/416/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчко А.Я.,

при секретарі: Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона ОСОБА_1, з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 1996 року по 21 травня 1999 року. Вказана обставина підтверджується копією Свідоцтва про укладання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, актовий запис №361.

Спільних дітей від шлюбу не мають.

21 травня 1999 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, актовий запис № 306.

Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем продовжували проживати як одна родина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет у нас були взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю. Разом з нами проживали доньки позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач приймав активну участь в вихованні її доньок, вони в свою чергу, поважали та любили його. Між ними існували добрі сімейні стосунки, про це свідчить той факт, що донька ОСОБА_4 запросила відповідача бути хрещеним батьком свого сина ОСОБА_6. При цьому ОСОБА_2 являючись пенсіонером та інвалідом II групи, знаходився на повному моєму утриманні.

За час шлюбу і після його розірвання позивач з відповідачем та її доньками проживали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2, що належала відповідачу на праві приватної власності. Вказана обставина також є доказом того, що після розірвання шлюбу між ними були гарні стосунки, вони продовжували проживати однією сім'єю.

В 2006 році, проживаючи однією сім'єю без реєстрації шлюбу, позивач з відповідачем за спільні кошти придбали будинок 420,3 кв.м. та земельну ділянку 10 соток по АДРЕСА_3. Оформили вказане майно на ім'я відповідача. Повністю даний будинок ОСОБА_2 оформив на себе лише в лютому 2010 року.

Після купівлі будинку позивач з відповідачем переїхали жити до нього. Разом з ними, час від часу, в будинку проживав онук позивача ОСОБА_6 та донька ОСОБА_4. На даний час в будинку залишилися її особисті речі, речі онука та доньки.

В цьому ж році на вищевказаній ділянці, за спільні кошти позивача і відповідача, був побудований будинок 400 кв.м. для виробництва, офісу та гуртожитку.

З 2002 року позивач займалась підприємницькою діяльність та мала гарний прибуток, що підтверджується копіями Звітів суб'єкта малого підприємництва

Свою діяльність позивач припинила в 2 кварталі 2012р. Але в листопаді 0013 року вона знову зареєструвалась як фізична особа підприємець та здійснювала свою підприємницьку діяльність по серпень 2014р. При здійсненні своєї підприємницької діяльності в неї були оформлені наймані працівники, відкритий рахунок в банківській установі, укладались договори на постачання продукції та виготовлення друкованої продукції. Нею була зареєстрована торгова марка «ІНФОРМАЦІЯ_3» та в Асоціації товарної нумерації України «ДжіЕс 1 Україна» нею були зареєстровані та присвоєні глобальні номери товарної позиції (GTIN) тобто штрих коди на товари.

Всі зароблені гроші позивач витрачала на сім'ю, купівлю будинку та будівництво.

Таким чином, будинок 420,3 кв.м., будинок 400 кв.м., земельна ділянка 10 соток по АДРЕСА_3 належать сторонам на праві спільної сумісної власності, тобто кожному з них належить по 1/2 частині вказаного майна.

Тому позивач просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 ОСОБА_2 як чоловіка та жінки, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по 15 травня 2013 року. Визнати спільним сумісним майном подружжя будинок 420,3 кв.м., будинок 400 кв.м., земельну ділянку 10 соток по АДРЕСА_3. Визнати за ОСОБА_1, в прядку розподілу майна подружжя право власності на 1/2 частину будинку 420,3 кв.м. по АДРЕСА_3. Визнати за ОСОБА_1, в прядку розподілу мана подружжя право власності на 1/2 частину будинку 400 кв.м. по АДРЕСА_3. Визнати за ОСОБА_1, в прядку розподілу майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки 10 соток по АДРЕСА_3. Судові витрати стягнути з відповідача.

В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по 15 травня 2013 року. Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: домоволодіння загальною площею 420,3 кв.м., житловою 132,1 кв. м. по АДРЕСА_3; земельну ділянку 0,1008 га по АДРЕСА_3; земельну ділянку 0,04 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_1; вантажний автомобіль Mercedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_2. Визнати за ОСОБА_1, в порядку розподілу майна, право власності на наступне майно: на 1/2 частину домоволодіння загальною площею 420.3 кв.м.. житловою 132.1 кв.м. по АДРЕСА_3; на 1/2 частину земельно ділянки 0,1008 га по АДРЕСА_3; на 1/2 частину земельної ділянки 0,04 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4; на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; на 1/2 частину вантажного автомобіля Mercedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_2. Залишити в власності та користуванні ОСОБА_2, в порядку розподілу майна, наступне майно: 1/2 частину домоволодіння загальною площею 420.3 кв.м., житловою 132.1 кв.м. по АДРЕСА_3; 1/2 частину земельно ділянки 0,1008 га по АДРЕСА_3; 1/2 частину земельної ділянки 0,04 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4; 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 частину вантажного автомобіля Mercedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_2.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.04.2016 року було залишено без розгляду вимоги позову в частині визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1008 га, по АДРЕСА_3, на 1/2 частину будинку площею 400 кв. м в смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області, на 1/2 частину вантажного автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter» державний номер НОМЕР_2.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити.

Відповідач та його представники проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

Третя особа та його представник проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 15 червня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, актовий запис №361.

21 травня 1999 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, актовий запис № 306.

Після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу Р№ 444 від 03.02.2010 року набув у приватну власність домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 420,3 кв.м.

Також згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.06.2012 р.. зареєстрованого в реєстрі під № 4957, відповідач ОСОБА_2 набув у приватну власність земельну ділянку площею 0,04 га, кадастровий номер НОМЕР_1 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Також, відповідач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3, виданого 15.02.2013 р. Реєстраційною службою Києво-Святошинського РУЮ Київської області, є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства

Норми СК України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, згідно правового висновку якої вбачається що, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено у судовому засіданні наявність між нею і відповідачем усталених відносин притаманних подружжю саме в період з 1 січня 2004 року по 15 травня 2013 року, а саме не надано доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, не надано доказів своєї участі у набутті спільно з відповідачем спірного майна.

Суд, критично ставиться до показань свідків з боку позивача, оскільки вони не змогли достовірно підтвердити суду, що позивач та відповідач дійсно вели спільне господарство, та весь час в період з 1 січня 2004 року по 15 травня 2013 року проживали разом.

По наданим до суду фотокарткам не можливо встановити дату їх створення та які саме факти вони підтверджують.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, що спірне майно придбавалось в тому числі за кошти позивача, а отже не доведено факт її участі у придбанні майна внаслідок спільної праці.

Отже доказів того, що позивач і відповідач весь час, сталий період, з 1 січня 2004 року по 15 травня 2013 року проживали разом з усіма притаманними ознаками шлюбно-сімейних відносин, вели спільне господарство, спільний відпочинок, мали спільні витрати для купівлі майна для спільного користування надано не було.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та похідних вимог щодо визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, про необхідність відмови у вимогах позову.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 57, 60, 61, 74, СК України, ст.ст. 6, 15, 16 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", та керуючись ст.ст. 4, 15, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Волчко А.Я.