Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 10 липня 1993 року по 05 квітня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу ними було придбано майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельна ділянка за адресою:

АДРЕСА_1, які оформлені на ім'я відповідача; автомобіль ГАЗ 32705 Комбі СПГ, 2003 року випуску, державний номер

НОМЕР_1; автомобіль MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску.

Зазначала, що фактично шлюбні відносини між ними були припинені восени 2011 року та за спільною згодою вона з ОСОБА_5 розділили спільне майно, залишивши їй з неповнолітніми дітьми домоволодіння, а відповідачу - два транспортні засоби та частки в статутному капіталі двох товариств.

Враховуючи, що влітку 2014 року матір відповідача ОСОБА_6 надіслала їй письмове попередження про необхідність звільнення зазначеного вище домоволодіння та беручи до уваги те, що на її утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, іншого житла вони не мають, просила поділити спільно нажите майно, виділивши їй та визнавши за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 607,90 кв.м, за адресою:

АДРЕСА_1. Відповідачу просила виділити та визнати за ним право власності на автомобіль ГАЗ 32705 Комбі СПГ, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1; автомобіль MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite,

2007 року випуску.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 січня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1;

визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 607, 90 кв.м, що знаходиться за адресою

АДРЕСА_1;

визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1;

визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 607, 90 кв.м, що знаходиться за адресою

АДРЕСА_1;

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею

607,9 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому не переглядаються в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам, які містяться в матеріалах справи, та вимогам закону.

Встановлено, що з 10 липня 1993 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда 25 квітня 2012 року.

В період шлюбу на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27 грудня 2005 року ОСОБА_5 було придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1, а також земельну ділянку площею 607, 90 кв.м, на якій розташований цей будинок з будівлями.

Згідно з умовами вказаних договорів дружина ОСОБА_5 -

ОСОБА_4 надала свою згоду на купівлю зазначеного житлового будинку та земельної ділянки.

При цьому згідно письмових заяв позивача до нотаріуса про надання згоди на купівлю її чоловіком ОСОБА_5 житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_4 зазначала, що купівля відбувається за грошові кошти, набуті подружжям у період перебування у шлюбі, а правочини є такими, що відповідають інтересам сім'ї (т. 2, а.с. 9, 10).

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17.

Враховуючи, що спірний житловий будинок та земельна ділянка були придбані сторонами в період шлюбу, в інтересах сім'ї та за згодою другого з подружжя, при цьому презумпція спільності права власності подружжя не спростована відповідачем в ході судового розгляду, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частини права власності на вказане нерухому майно.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої і апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_5 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої і апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, що відповідно до положень ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня

2016 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 січня

2017 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М.Коротун