Справа № 297/895/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зазначивши, що 26.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач в порушення умов договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, а також іншим витратам, що має відображення у доданому до позову розрахунку, тобто зобовязання за вказаним договором не виконав, тому позивач просив суд стягнути з нього заборгованість станом на 28.02.2017 року на загальну суму 23 109,29 грн., з яких 1284,79 грн. заборгованість за кредитом, 17148,12грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3099,75 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1076,63 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, згідно поданих заяв просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 38, 74).

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, згідно поданого заперечення просила відмовити в позові у звязку з пропуском строку позовної давності та недоведеністю позовних вимог. В запереченні вона зазначила, що умови договору нею, позичальником, не підписані, позивач не довів ні факт видачі кредиту, ні його розмір, ні погодження її на умови отримання кредиту, тому він не може встановлювати для неї зобовязальні умови. Анкета-заява, підписана нею, не може вважатись договором, в розумінні ст.626 ЦК України, так як вона лише висловила бажання на отримання кредиту та не може вважатися обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору. Наданий витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє можливості перевірити їх чинність на момент підписання Анкети-заяви відповідачкою (а.с. 54-57).

В судовому засіданні представник відповідачки за договором адвокат ОСОБА_2 просив у позові відмовити, посилаючись на подане заперечення.

На заперечення відповідачки позивачем було надіслано пояснення з додатками, де вказано, що у відповідності до ст.ст. 509, 639, 634, 207 ЦК України подана Анкета-заява відповідачки разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті позивача, складають договір про надання банківських послуг та згідно цієї підставі було відкрито картковий рахунок. Із копії наданої Анкети-заяви вбачається, що відповідачка висловила свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодилась із наданими їй у письмовому виді Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, тобто сторони обговорили усі істотні умови. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. Щодо строку позовної давності позивач вказав, то перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Оскільки перевипущена картка відповідачки діє до жовтня 2017 року, а з позовом вони звернулись в квітні 2017 року, тому строк позовної давності не пропущений (а.с. 98-137).

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом у справі установлено, що 26 листопада 2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_3 укладено договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій указано, що вона ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку та просить надати платіжну картку кредитку «Універсальна» із лімітом 500 гривень. При цьому, текст вказаної Анкети-заяви не якісний, зміст у повному обсязі прочитати не можливо (а.с. 6-7). В звязку з цим судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України був надісланий запит позивачу для отримання належного доказу по справі. Однак позивач повторно надіслав неякісну копію Анкети-заяви (а.с. 83-86).

Із цього судом зроблено лише один висновок, що відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит картковий рахунок «Універсальна» в розмірі 500 гривень, однак встановити чітко її відповідальність можливості немає.

Так, надана виписка по розрахунку, фото клієнта з продуктом, довідка про видані кредитні картки повній мір не доводить той факт, що відповідачка ОСОБА_1 має зобовязання за вказаним договором, унаслідок чого в неї перед ПАТ КБ ПриватБанк виникла заборгованість.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Із доданого позивачем розрахунку заборгованості як доказ вбачається, що ним визначений розмір неустойки (пені) в порушення вказаної норми закону (а.с. 4-5).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Слід звернути увагу на те, що пунктом 1.1.7.31 витягу з Умов та Правил надання банківських послуг установлено збільшена позовна давність, однак цей витяг не містить підпису відповідачки (а.с. 8-31).

При цьому судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст даної Анкету-заяви повністю прочитати неможливо.

Крім того, у листі позивача про те, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору отримала дві картки № 981078 та № 882306, остання з яких має термін до останнього дня 10.2017 року (а.с. 111) нічим не доведено. Взагалі із Анкети-заяви вказане вичитати не можливо, із виписки по рахунку за номером другої картки рух коштів відсутній, конкретна дата видачі обох карток позивачем не вказана.

У звязку із цим доводи відповідачки про неознайомлення її з Умовами та Правил надання банківських послуг не можна визнати необґрунтованими, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору - Анкети-заяви від 26 листопада 2010 року.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору.

Саме до цього зводиться правовий висновок, що викладений в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15, який відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ч 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 отримала згідно кредитного договору кредитний ліміт, однак позивачем належними доказами не доведено, що відповідачка зрозуміла істотні Умовита Правил надання банківських послуг, її обовязки, наслідки невиконання зобовязань, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались, також не надано належних доказів щодо дати видачу двох карток, термін їх дії для правильного визначення строку позовної давності, тому у позові слід відмовити у звязку із його недоведеністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212, 214 ЦПК України,

рішив:

В задоволені позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4.