Справа № 569/8783/16-ц

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

при секретарі Капріян І.В.,

за участю представника позивача Військової частини НОМЕР_1 Ревко А.Ю. представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість в розмірі 1 400 205 (один мільйон чотириста тисяч двісті п`ять) грн. 12 коп., яка рахується по службі пально-мастильних матеріалів, на користь держави в особі Міністерства оборони України його органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах військової частини НОМЕР_1 .

В обгрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що Рівненським міським судом Рівненської області розглядалося кримінальне провадження № 569/6518/14-к по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 425 КК України. В ході розгляду кримінального провадження ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою начальником складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), на базі якого функціонував гарнізонний об`єднаний стаціонарний пункт заправки пальним та мастильними матеріалами частин Рівненського гарнізону, недбало ставлячись до військової служби, у період з січня 2011 року по червень 2011 року та з грудня 2011 року по квітень 2013 року накопичував на пункті заправки необліковану у військовій частині НОМЕР_2 кількість пального, яка рахувалась за військовими частинами НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ), НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ), не організував та не контролював ведення обліку запасів матеріальних засобів усіх видів, а у подальшому в порушення вимог Інструкції «Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України» без належного документального оформлення здійснював видачу ПММ військовим частинам Рівненського гарнізону, що призвело до їх нестачі, у зв`язку з чим на гарнізонному об`єднаному стаціонарному пункті заправки пальним та мастильними матеріалами частин Рівненського гарнізону виникли збитки у вигляді істотної шкоди на загальну суму 466735,12 грн. Таким чином, своїми діями, що виразились у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 425 КК України.

Також позивач вказує, що у зв`язку із закриттям провадження у справі цивільний позов прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері було залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, зазначивши, що відповідно до Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880 визначено, у трикратному розмірі відшкодовуються збитки за агрегати, запасні частини, інструменти, прилади і приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування, апаратури, засобів зв`язку, технічних засобів охорони і до обчислювальної техніки, за оптичні прилади, імпортні електрифіковані інструменти, пальне, масло і мастила, спирти і спеціальні рідини, паливо. Також представник позивача в судовому засіданні зазначив, що він не стверджує, що ОСОБА_1 викрадав пально-мастильні матеріали. Факту привласнення ОСОБА_1 пально-мастильних матеріалів не встановлено. Причетність ОСОБА_1 до викрадення і привласнення пально-мастильних матеріалів, а також його вину у цьому не встановлено, але він має відповідати за нестачу як матеріально-відповідальна особа. Щодо розкрадання чи привласнення ОСОБА_1 пально-мастильних матеріалів вироку суду немає. Службова недбалість ОСОБА_1 виразилася у вчиненні збитків на суму 466735,12 грн. Крім того, представник позивача пояснив, що у нього відсутні докази, зокрема фінансові документи на підтвердження його позовних вимог. Після пред`явлення ОСОБА_1 обвинувачення за ч.1 ст. 425 КК України новий цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечила вимоги позивача. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченні до позовної заяви. Вказує, що під час судового розгляду кримінального провадження № 0000010 стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.410 КК України, прокурор дійшов до переконання, що обвинувачення потрібно змінити. Тому, 25 травня 2015 року обвинуваченням складено інший обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.425 КК України, тобто у недбалому ставленні до військової служби. Вказує на обвинувальний акт від 25 травня 2015 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.425 КК України, згідно якого вбачається, що органом досудового розслідування не встановлений механізм викрадення або привласнення ОСОБА_1 паливно-мастильних матеріалів, які перебували у сховищі військової частини НОМЕР_2 та в гарнізонному об`єднаному стаціонарному пункті заправки пальним та мастильними матеріалами частин Рівненського гарнізону та не встановлено документального підтвердження причетності ОСОБА_1 до викрадення або привласнення паливно-мастильних матеріалів з військових частин Рівненського гарнізону. Зазначає, що службова недбалість ОСОБА_1 полягала виключно у неведенні бухгалтерського обліку пального інших військових частин, що тимчасово передавалось у військову частину НОМЕР_2 . Причетності ОСОБА_1 до привласнення чи розтрати паливно-мастильних матеріалів органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.05.2015 року старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону України Дудко Д.О. за погодженням із заступником військового прокурора Західного регіону України - начальником слідчого управління Білоусовим Є.О. в межах справи № 569/6518/14-к у кримінальному провадженні, внесеному 20.03.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 складено обвинувальний акт стососовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 425 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що органом досудового розслідування не встановлений механізм викрадення або привласнення ОСОБА_1 паливно-мастильних матеріалів, які перебували у сховищі військової частини НОМЕР_2 та в гарнізонному об`єднаному стаціонарному пункті заправки пальним та мастильними матеріалами частин Рівненського гарнізону та не встановлено документального підтвердження причетності ОСОБА_1 до викрадення або привласнення паливно-мастильних матеріалів з військових частин Рівненського гарнізону.

З матеріалів справи № 569/6518/14-к у кримінальному провадженні, внесеному 20.03.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 вбачається, в межах обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.410 КК України, прокурором подано цивільний позов про відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням на суму 2 692 078 грн. 92 коп.

Цивільний позов з обвинувальним актом в межах обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 425 КК України до суду не надходив.

Відповідно до ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки, використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо.

ОСОБА_1 являвся матеріально-відповідальною особою за паливно-мастильні матеріали, належні військовій частині НОМЕР_2 , згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №4 від 25.11.2010 р., укладеного між командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_3 та начальником складу паливно-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення ОСОБА_1 та не являвся матеріально-відповідально особою в об`єднаному гарнізонному пункті заправки, оскільки у наказі командира військової частини НОМЕР_6 № 457 від 25 листопада 2010 року та № 4 від 9 вересня 2012 року «Про створення гарнізонного об`єднаного стаціонарного пункту заправки пальним та мастильними матеріалами частин Рівненського гарнізону» на базі складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 відсутній підпис ОСОБА_1 про доведення до відома.

29.05.2015 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/6518/14-к провадження по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 425 КК України закрито, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

02.07.2015 року ухвалою Апеляційного суду Рівненської області відмовлено у задоволенні клопотання цивільного позивача - військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 29.05.2015 року. Апеляційну скаргу цивільного позивача - військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 29.05.2015 року повернуто апелянту.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи, згідно ч.1 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач з урахуванням ст.ст. 58, 59 ЦПК України не надав суду обґрунтованих доказів у підтвердження своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,4,13 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 1 400 205 (один мільйон чотириста тисяч двісті п`ять) грн. 12 коп., яка рахується по службі пально-мастильних матеріалів, на користь держави в особі Міністерства оборони України його органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах військової частини НОМЕР_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Повний текст рішення виготовлений 30 березня 2017 року.

Суддя Рівненського міського суду Тимощук О.Я.