Справа № 750/4084/17 Провадження № 22-ц/795/2325/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Рахманкулова І. П. Доповідач - Шарапова О. Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової О.Л.
суддів:Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.
при секретарі:Герасименко Ю.О.
за участю:ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання положення кредитного договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 26005 від 28 грудня 2011 року сплачені ОСОБА_5 кошти на виконання умов цього договору та зараховані банком на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що згідно положень п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахування процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що абзацами 4,6 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист справ споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний, розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що у пропозиції, адресованій Банку укласти договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених у листі-ознайомленні, який знаходиться в матеріалах справи, позивач власним підписом підтвердив, що він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, в тому числі з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що у спірному договорі плата за обслуговування кредиту визначена не за формулою зі змінами величини, а чітко вказана у процентному значенні, тобто така умова не суперечить положенням ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 28 грудня 2011 року між ПАТ АСТРА БАНК та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір на суму 105 210 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5.5 % річних, строком до 28 грудня 2018 року, цільове призначення кредиту - придбання транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 п.п. 1.4.2.2. п. 1.4.2. укладеного кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредитної заборгованості, починаючи з 13 місяця дії цього договору, в розмірі 0,65% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. цього договору, в гривні, починаючи з 29 грудня 2012 року до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору, розмір розрахованої банком щомісячної комісії складає 683 грн. 87 коп.

За твердженнями позивача загальний розмір сплаченої комісії за період з 29 грудня 2012 року по 11 жовтня 2017 рік складає 25987 грн. 06 коп.

Згідно повідомлення ПАТ АСТРА БАНК від 06 грудня 2013 року, надісланого позивачу, 02 грудня 2013 року первісним кредитором - ПАТ АСТРА БАНК було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором новому кредитору - ПАТ «Дельта Банк».

Згідно наданого ПАТ «Дельта Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2011 року, станом на 31 жовтня 2017 року позивач має заборгованість за кредитом -21698 грн. 60 коп.; заборгованість за відсотками - 279 грн. 14 коп.; заборгованість за комісією - 18378 грн. 25 коп., пеня в розмірі 64801 грн. 23 коп. та штраф 4208 грн. 40 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що в порушення приписів законодавства банківська установа встановила у договорі про надання споживчого кредиту комісію, яка не є послугою, а тому дана умова договору є нікчемною, а тому відсутні підстави для визнання пункту договору недійсним; позивач сплачував банківській установі комісію; порушене право позивача через несправедливу умову договору про сплату комісії має бути відновлено шляхом зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 26005 від 28 грудня 2011 року сплачені ОСОБА_5 кошти на виконання умов цього договору та зараховані банком на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості; відсутні підстави для зобов»язання банківської установи зарахувати кошти саме на погашення тіла кредиту, оскільки порядок зарахування банком коштів врегульовано умовами укладеного договору.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно положень п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахування процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі доводи протирічать приписам ч. 4 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів».

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що абзацами 4,6 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист справ споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний, розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки за приписами Закону України « Про захист прав споживачів» забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту комісію за облік та обслуговування кредитної заборгованості , яка не є послугою.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки на правовідносини сторін поширюються приписи Закону України « Про захист прав споживачів», які забороняють встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту комісію за облік та обслуговування кредитної заборгованості, яка не є послугою.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що у пропозиції, адресованій Банку укласти договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених у листі-ознайомленні, який знаходиться в матеріалах справи, позивач власним підписом підтвердив, що він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, в тому числі з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, комісії, платежі за дії, які не є послугами у визначенні Закону України « Про захист прав споживачів».

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що у спірному договорі плата за обслуговування кредиту визначена не за формулою зі змінами величини, а чітко вказана у процентному значенні, тобто така умова не суперечить положенням ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи ґрунтуються на довільному тлумаченні правових норм і правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: