№263/168/17
№2/263/688/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном приміщенням №48 в будинку №100 по пр.Будівельників в м.Маріуполі на строк до 01.07.2018р.

В позові позивач вказала, що займається господарською діяльністю по наданню послуг «ОСОБА_4 краси» у приміщенням №48 в будинку №100 по пр.Будівельників в м.Маріуполі, яке орендує у ОСОБА_3 строком на 2 роки до 01.07.2018р. відповідно до договору оренди від 01.07.2016р. Проте, 28.11.2016р. ОСОБА_2 повідомила, що придбала вказане приміщення та планує відкрити в ньому магазин з продажу одягу, у звязку з чим позбавила позивача права користування вказаним приміщенням.

Від представника відповідача ОСОБА_5 надійшло письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки договір оренди укладався орендодавцем ОСОБА_3 та орендатором ОСОБА_1 як фізичними особами-підприємцями відповідно до зареєстрованих ними видів підприємницької діяльності і нежиле приміщення використовувалося ОСОБА_1 для господарської діяльності надання послуг перукарнями та салонами краси. Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1, які виникли з договору оренди від 01.07.2016р., стосуються виконання господарського договору і всі три учасника спору на момент звернення з позовом до суду є фізичними особами-підприємцями, тому позов повинен розглядатися Господарським судом. Представник відповідача просила розглянути справу в її відсутність.

Від представника позивача ОСОБА_4 надійшли письмові заперечення проти задоволення вказаного клопотання, оскільки спірне приміщення належало ОСОБА_3 на праві приватної власності, ОСОБА_2 також придбала вказане приміщення як фізична особа, а договір оренди був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як фізичними, а не юридичними особами. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 01.02.2017р. було відхилено скаргу ОСОБА_2 на ухвалу суду про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, представник відповідача вважає, що даний спір є спором між фізичними особами та справа підсудна ОСОБА_6 райсуду м.Маріуполя. Клопотання представника відповідача просив розглянути в його відсутність.

Від третьої особи ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в якому вона просила розглянути справу в її відсутність.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо:

- захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

- інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з розясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК) (пункт 2).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа) (пункт 3).

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з'ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є приватним підприємцем, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.12.2016р., згідно з яким позивачка здійснює діяльність, у тому числі, надання послуг перукарнями та салонами краси (а.с.23-24).

ОСОБА_3 також є приватним підприємцем, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.12.2016р., згідно з яким 3-тя особа здійснює діяльність, у тому числі, надання послуг перукарнями та салонами краси, роздрібна торгівля на ринках (а.с.25-27).

ОСОБА_2 також є приватним підприємцем, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29.05.2014р., згідно з яким відповідачка здійснює економічну діяльність «96.9 надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у.» (а.с.28).

З договору оренди нежилого приміщення, розташованого в м.Маріуполі по пр.Будівельників, 100, від 01.07.2016р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, вбачається, що метою оренди є здійснення господарської діяльності орендатора (а.с.5).

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 12 ГПК України встановлена підвідомчість господарським судам справ, зокрема, у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до пункту 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає

з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між субєктами господарської діяльності.

Відповідно до частини 3 ст. 16 ГПК України справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Враховуючи наведене, доводи клопотання представника відповідача про те, що даний спір щодо усунення перешкод в користуванні майном нежилим приміщенням підвідомчий господарському суду, є обґрунтованими, оскільки спір виник між субєктами підприємницької діяльності та з приводу здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий суд, тобто на публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні «Сокуренко і Стригун проти України», «Занд проти Австрії» фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Тобто, порушення правил юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд.

Керуючись п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні приміщенням закрити.

Розяснити позивачеві право звернення із позовом до Господарського суду Донецької області.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, - з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М.Томілін