Справа № 541/380/17
Номер провадження 2/541/419/2017
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.

при секретарі Калініченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

23.02.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору №б/н від 18.11.2010 року отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 « Умов та правил надання банківських послуг». Позивач свої зобовязання по договору виконав, надавши відповідачеві кредит. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором відповідач зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороду банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідачкою порушено зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого вона має станом на 31.01.2017 року заборгованість на суму 21074,41 грн. , яка складається з наступного: 449,31 грн. тіло кредиту, 15500,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3645,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 979,73 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанку» 21074,41 грн. заборгованості за кредитним договором та 1600 грн. судових витрат

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанку» не зявився, але направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала. Пояснила, що дійсно при оформленні соціальної картки вона отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитнку картку, якою почала користуватися. Припинила користуватися карткою вона в 2012 році. При цьому в цьому ж 2012 році вона дізналася, що у неї мається заборгованість по даній кредитній картці і ця заборгованість погашається за рахунок коштів отримуваних нею по соціальній картці. Такі відрахування банк проводив самостійно без її згоди. В той же час, дії банку, які полягали у відрахуванні коштів на погашення кредиту нею до суду не оскаржувалися. Просить суд застосувати до позовних вимог строки позовної давності і в позові відмовити за пропуском строків позовної давності. Також просить суд застосувати до заявлених позовних вимог стосовно стягнення пені ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені, оскільки її розмір значно перевищує розмір отриманого нею кредиту. Вона одинока матір, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Суд, заслухавши пояснення позивачки,дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору №б/н від 18.11.2010 року отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-32).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Відповідачкою ОСОБА_1 порушено умови Кредитного договору, внаслідок чого вона станом на 31.01.2017 року має прострочену заборгованість в сумі 21074,41 грн.( а.с. 4-5).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Судом достовірно встановлено, що відповідач заборгував позивачеві за кредитним договором 21074,41 грн., що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 4-5).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства ( п. 6 цієї статті: справедливість, добросовісність та розумність) та частини четвертої ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру нарахованої відповідачеві пені суд, враховує складну соціально-економічну ситуацію в країні, яка призвела до зубожіння населення держави та знецінення гривні, не прості життєві обставини, які виникли у відповідача, яка являється одинокою матірю, а також ту обставину, що тіло кредиту є неспівмірним із розміром нарахованої пені, а тому сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) підлягає в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшенню до розміру, який суд вважає справедливим з огляду на ступінь невиконання позичальником грошового зобов'язання, а саме до 400 грн.

Стосовно клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності до інших позовних вимог, суд приходить до наступних переконань.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого обовязку.

Судом встановлено, що з соціальної картки відповідачки ПАТ КБ «ПриватБанк» проводилися відповідні відрахування на погашення кредитної заборгованості, про що відповідачка, як свідчить з її пояснень дізналася в 2012 році. Останнє відрахування банком було проведено 10 липня 2014 року. Оскільки відповідачка ОСОБА_1 не оскаржила дій банку в судовому порядку, у строки визначені законом, то суд приходить до переконання, що вона погодилася з таки діями банку, а отже враховуючи останнє відрахування, строк позовної давності банком не порушено.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 , частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Отже, зважаючи на переривання строку позовної давності, позовні вимоги банку є правомірними.

Таким чином, позов ПАТ КБ «Приват Банк» щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати, підлягають до стягнення на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 62; 64; 77; 78; 88; 208; ; 214; 215; 224; 225; 226 ЦПК України; ст.ст. 1050; 1049; 1048 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ПАТ КБ «ПриватБанку» задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 17829,41 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять девять гривень 41 копійку) заборгованості за кредитним договором та 1600 грн. (одну тисячу шістсот гривень) судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі 10 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_2