Ухвала

іменем україни

6 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В., суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_8, поданою представником ОСОБА_11, на рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його брат ОСОБА_12 Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини садового (індивідуального) житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, від частки у якій відмовилася на його користь мати ОСОБА_7, яка є спадкоємцем першої черги за законом. При цьому він своєчасно звернувся із письмовою заявою про прийняття спадщини до Десятої київської державної нотаріальної контори. Крім нього, спадкоємцем ОСОБА_12 є його малолітня дочка ОСОБА_9

У зв'язку з цим ОСОБА_6 просив визнати за ним у порядку спадкування після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/6 частини садового (індивідуального) житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частини садового (індивідуального) житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по вул. Чубаря, 8 у с. Дернівка Баришівського району Київської області, що належали ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11 травня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Позов задоволено. Визнатиза ОСОБА_6 у порядку спадкування право власності на 2/12 частини садового житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, як на спадщину у вигляді 1/3 частини даного будинку, що належала ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року».

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_12, після смерті якого відрилася спадщина у вигляді 1/3 частини садового (індивідуального) житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Право власності на указану частину житлового будинку ОСОБА_12 набув у спадок від ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 8 грудня 1990 року державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 2780. Крім того, згідно із заповітом спадкоємцями майна ОСОБА_13 є ОСОБА_6 та ОСОБА_12, які успадкували по 1/3 частини кожний спадкового майна.

За життя ОСОБА_12 відповідно до вимог закону не зареєстрував право власності на успадковані 1/3 частини вказаного будинку.

24 листопада 1990 року державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 2690, згідно з яким спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_13 є ОСОБА_10, який успадкував 1/3 частини спадкового майна.

Таким чином, суд встановив, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_12 є малолітня дочка ОСОБА_9, мати ОСОБА_7, яка відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_6, а також дружина ОСОБА_8, факт постійного проживання якої із ОСОБА_12 до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року встановлений рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 30 липня 2014 року (а. с. 137-139, т. 1).

Установлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини звернулися із заявами про прийняття спадщини за законом до Десятої київської державної нотаріальної контори. За таких обставин суд вважав, що малолітня ОСОБА_9 та ОСОБА_6 мають право на 1/6 частки спадкового будинку.

Апеляційний суд не погодився з таким розподілом часток у спадковому майні, суд вважав, що позивач має право на спадкування 2/12 частини із 1/3 частини будинку, що належали ОСОБА_12, оскільки спадкоємцями останнього є чотири особи, а спадщина складається із 1/3 частини будинку, відповідно кожний із них має право на 1/12 частини, а тому оскільки мати позивача відмовилася від своєї частки у спадковому майні на його користь, тому він має право на спадкування 2/12 частини.

Однак такі висновки судів є передчасними.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі, та не залучив їх до участі у справі у якості сторони. Зокрема, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не вирішив питання про залучення до участі у справі в якості відповідачів (співвідповідачів) спадкоємців ОСОБА_12 - ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, ОСОБА_10, які залучені до участі у справі в якості третіх осіб. При цьому суд залишив поза увагою, що права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, передбачені ст. 27 ЦПК України, а сторін у справі, згідно зі ст. 30 ЦПК України - позивача і відповідача, передбачені ст. 31 ЦПК України, а тому є різними за своїм процесуальним обсягом.

Таким чином, суд, вирішуючи спір, який стосується ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, не вирішивши питання щодо залучення їх до участі у справі як відповідачів (співвідповідачів), позбавив останніх права на захист від заявленого позову та інших прав, передбачених вказаними вище нормами процесуального закону.

У той же час апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не мав процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені судом першої інстанції.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, подану представником ОСОБА_11, задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 11 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Кафідова А.О. Леванчук М.К. Гримич А.В. Маляренко Ю.Г. Іваненко Головуючий Судді: