Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ«Райффайзен Банк Аваль») про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначав, що 19 вересня 2008 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ«Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в розмірі 50 тис. дол. США на споживчі цілі, а саме на придбання транспортного засобу, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8% річних.

Посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, оскількибанк не надав позивачу повної інформації про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту і відповідно до п. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підстави для визнання договору недійсним, позивач просив задовольнити позов та визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року, позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

В силу положень ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Судами першої та апеляційної інстанції установлено, що під час підписання заяви-анкети на отримання кредиту під заставу та умови кредитування, ОСОБА_4 було засвідчено, що він ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема з метою та можливими формами кредитування, а також відмінностями між ними, перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування, формами забезпечення, строками та відсотковими ставками за кредитом, орієнтовною сукупною вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту.

Судами також установлено, що додаток № 2 до кредитного договору та умови кредитування, які підписані сторонами при укладенні кредитного договору, містять орієнтовну сукупну вартість кредиту з врахуванням відсоткової ставки за кредитом, перелік комісій, інших фінансових зобов'язань, що входять до сукупної вартості кредиту, перелік комісій банку.

Відмовляючи ОСОБА_4 у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що, укладаючи спірний кредитний договір, позивач був ознайомлений та погодився з усіма умовами такого договору. Під час розгляду даного спору не довів належними та допустимими доказами обставини, які б вказували на несправедливість умов кредитного договору, що було його процесуальним обов'язком, у зв'язку із чим відсутні підстави для визнання недійсним спірного кредитного договору.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

Б.І. Гулько

О.В. Закропивний