Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковад-Проммонтаж», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, внесення запису до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому просив: поновитийого на посаді директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж»;зобов'язати відповідача вчинити відповідний запис в трудовій книжці про прийом на роботу та займану ним посаду;стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 32 101 грн 44 коп. та5 000 грн в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він працював у ТОВ «Ковад-Проммонтаж» на посаді директора з 12 червня 2012 року, про що свідчить наказ № 18-К від 12 червня 2012 року. Запис в трудовій книжці при прийомі на роботу позивачу не зробили з невідомих причин, трудову книжку також не було прийнято.

03 вересня 2012 року він прибув на роботу, але охорона ТОВ «Ковад-Проммонтаж» на територію його не впустила, засновник підприємства повідомив його про звільнення.

15 жовтня 2012 року працівник відділу кадрів повідомила позивача про прийняття на роботу згідно наказу № 20-к від 02 липня 2012 року виконуючим обов'язки директора в усній умові з правом підпису для робочих документацій з випробувальним терміном на 2 місяці, що не відповідає дійсності. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Станом на 14 березня 2013 року ОСОБА_4 не відомо про причини звільнення, не доведено до відома наказ про звільнення під розпис, та взагалі не відомо, чи звільнений він з роботи.

Позивач зазначає, що він перебуває у вимушеному прогулі і за цей час роботодавець зобов'язаний виплатити на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Крім того, незаконними діями ТОВ «Ковад-Проммонтаж» йому заподіяно моральну шкоду, що виразилось в душевних переживаннях та стражданнях в зв'язку з звільненням.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 травня 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що на підставі наказу по ТОВ «Ковад-Проммонтаж» № 18-к від 12 червня 2012 року ОСОБА_4 призначений на посаду директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж» з 12 червня 2012 року згідно протоколу № 8 від 12 червня 2012 року.

30 червня 2012 року ОСОБА_4 написав заяву, в якій просив прийняти його на посаду директора ТОВ «Ковад-Проммонтаж» з 02 липня 2012 року.

Наказом № 20-к від 02 липня 2012 року ОСОБА_4 було зараховано тимчасово виконуючим обов'язки директора з випробувальним терміном 2 місяці.

Згідно наказу № 27-к від 30 серпня 2012 року ОСОБА_4 був звільнений з посади виконуючого обов'язки директора, як такий, що не пройшов випробувальний термін.

Листом ТОВ «Ковад-Проммонтаж» від 15 жовтня 2012 року ОСОБА_4 був повідомлений про те, що наказом № 20-к від 02 липня 2012 року його було зараховано тимчасово виконуючим обов'язки директора в усній умові права підпису для робочих документацій з випробувальним терміном 2 місяці.

Згідно вимог ст. ст. 8, 9 статуту ТОВ «Ковад-Проммонтаж», затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства (протокол № 5 від 22 липня 2008 року), вищим органом товариства є загальні збори учасників. Для керівництва поточною діяльністю товариства діє виконавчий орган - директор. До компетенції загальних зборів учасників товариства належить, зокрема, створення та відкликання виконавчого органу товариства.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, внесення відповідних записів до трудової книжки, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів перешкоджання керівництвом ТОВ «Ковад-Проммонтаж» належного виконання позивачем обов'язків директора підприємства та порушення його трудових прав, а також того, що його призначення на посаду відбулося з дотриманням положень, передбачених статутом підприємства, та доказів того, що таке призначення 12 червня 2013 року взагалі відбулося.

Так, наказ від 12 червня 2013 року про призначення ОСОБА_4 підписаний самим позивачем, а будь-які рішення загальних зборів з цього питання у матеріалах справи відсутні, і як пояснив представник відповідача, рішення загальних зборів засновників про призначення позивача директором взагалі не приймалось.

Крім того, у матеріалах справи також міститься заява про призначення ОСОБА_4 на посаду директора, датована 30 червня 2013 року, тому будь-які підстави вважати, що позивач був призначений на посаду директора з 12 червня 2013 року відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, тому касаційна скарга ОСОБА_4підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов