Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 25 952 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 11 % річних на строк до 01 вересня 2013 року. Позичальник зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 02 жовтня 2014 року утворилась заборгованість, яка становить 21 696,45 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 280 969,16 грн., з яких: 11 876,18 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 153 796,60 грн. - кредитна заборгованість; 9 820,27 доларів США, що за курсом НБУ становить 127 172,56 грн. - заборгованість зі сплати процентів; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 26 709,26 грн.; 18 777,37 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів.

Враховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_4 вказану вище заборгованість.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року замінено позивача в справі ПАТ «УкрСиббанк» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»), у зв'язку із переходом права вимоги за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 01 вересня 2006 року від банка до нового кредитора відповідно до договору факторингу від 20 квітня 2015 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 01 вересня 2006 року, яка станом на 02 жовтня 2014 року складала: прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 11 876,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 жовтня 2014 року становило 153 796,60 грн., борг за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 820,27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 жовтня 2014 року становило 127 172,56 грн., пеню за кредитом у розмірі 26 709, 26 грн. і 18 777,37 грн. пені за відсотками. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 01 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25 592 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 11 % річних на строк до 01 вересня 2013 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 02 жовтня 2014 року утворилась заборгованість перед банком у розмірі 21 696,45 доларів США, що за курсом НБУ становить 280 969,16 грн., з яких: 11 876,18 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 153 796,60 грн. - кредитна заборгованість; 9 820,27 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 127 172,56 грн. - заборгованість зі сплати процентів; 26 709,26 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 18 777,37 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позичальником порушено умови кредитного договору, а тому в останнього виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає до стягнення з відповідача.

Крім того, суди навели розрахунки, з яких вони виходили при задоволенні грошових вимог, дослідили їх обґрунтованість, а також докази, що їх підтверджують.

Разом з тим, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такий розрахунок не відповідає дійсності.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Умнова