УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Житомирській області до Житомирської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним розпорядження про передачу земельної ділянки, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації, повернення земельної ділянки за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року керівник Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся з позовом, у якому після збільшення позовних вимог остаточно просив суд визнати недійсним розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 24 березня 2011 року в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га на території Глибочицької сільської ради; визнати недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку від 15 липня 2011 року; зобов'язати ОСОБА_4 шляхом складання акту приймання-передачі повернути спірну земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 до земель запасу Глибочицької сільської ради Житомирського району та скасувати запис № 6483171 від 28 липня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на вищевказану земельну ділянку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що виділена ОСОБА_3 земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі ставу, який перебуває в оренді ФОП ОСОБА_5 та виділена у власність відповідачеві з порушенням вимог водного законодавства.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Житомирської області просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_3, розташована в прибережній смузі водного об'єкту.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації № 206 від 24 березня 2011 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам (165 осіб), в тому числі і ОСОБА_3 у межах обслуговуючого кооперативу «Садово-городнього товариства «Сокіл ДСК» на території Глибочицької сільської ради та передано вказаним громадянам у власність земельні ділянки площею 19,321 га для ведення садівництва за рахунок земель запасу Глибочицької сільської ради Житомирського району та області (а.с. 12, т. 1).

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 14 липня 2011 року отримано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва (а.с. 8 т. 1). Спірна земельна ділянка знаходиться на території Житомирської області, Житомирського району, Глибочицької сільської ради, за межами населеного пункту.

У подальшому ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,12 га, зі збереженням кадастрового номеру НОМЕР_1.

Право власності покупця за договором про відчуження земельної ділянки зареєстровано в реєстрі прав власності у визначеному законом порядку (а.с. 209, т. 1).

З листа ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 13 жовтня 2014 року та доданого до нього креслення вбачається, що спірна земельна ділянка розташована на відстані 30,8 м від урізу води розташованого поблизу ставу (а.с. 9-10, т. 1).

Аналогічні обставини встановлені експертом при проведенні земельно-технічної експертизи. Зокрема у наданому експертом висновку (т. 2 а.с. 36) зазначено, що відстань земельної ділянки ОСОБА_3 до урізу води становить 30,66 м до 33,96 м.

Дана водойма, згідно укладеного з Житомирською районною державною адміністрацією договору оренди водних об'єктів загальнодержавного значення від 19 червня 2007 року, використовується ФОП ОСОБА_5, знаходиться на території Глибочицької сільської ради Житомирського району за межами с. Гадзинка та становить собою став площею 4,96 га.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Згідно зі ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст.4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями ст. 4 ВК України, ст.58 ЗК України до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Згідно зі ст. ст. 1, 88, 89 ВК України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Отже, з метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду ст. 84 ЗК України заборонено передавати їх у приватну власність.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року № 6-16цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель водного фонду ставу площею 4,96 га, тому прибережна захисна смуга згідно з нормативами становить 50 м від урізу води.

Проте суди зазначених обставин не перевірили, не надали належної їм правової оцінки.

Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України).

Системний аналіз норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам ст. ст. 83, 84 ЗК України.

Помилковими є висновки судів щодо наявної технічної документації на земельну ділянку водного фонду, розробленої за замовленням ОСОБА_5, матеріали справи не містять даних про наявний розроблений проект землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги ставу. У проекті землеустрою щодо відведення земель водного фонду в оренду ОСОБА_5 лише вказано частину прибережної захисної смуги, яка передана в оренду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, судами не встановлені, їх судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу скаргою заступника прокурора Житомирської області задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Т.О. Писана
О.В. Попович