РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді - Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання - Дякович О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача

встановив:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення пені за прострочення виконання зобовязання, стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди за невиконання договору, в обґрунтування якого вказала, що 14.09.2016 року уклала із відповідачем договір № 15 про надання послуг, за яким відповідач зобовязалась надати послуги з пошиття штор та тюлі на загальну вартість 7200грн. протягом 30 календарних днів з моменту оплати замовником частини вартості наданих послуг. Проте в обумовлений договором строк, відповідач послуги не надала, кошти, внесені позивачем не повернула, у звязку з чим, позивач просить стягнути пеню за прострочення надання послуг в сумі 751,16грн., три відсотка річних в сумі 40грн., втрати від інфляції в сумі 334,83грн., подвійну суму завдатку в сумі 10000грн., моральну шкоду в сумі 5000грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду повідомлена в установленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

14.09.2016 року ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 клали договір № 15, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобовязується надати послуги в обємах і по цінах специфікації.

Відповідно до п. 1.3 договору строк виконання (надання послуг) становить 30 днів з моменту оплати замовником частини вартості послугу у формі передоплати.

Пунктом 3.1 договору загальна вартість наданих послуг (виконаних робіт) по договору становить 7200грн., з яких 70 % , що становить 5000грн. сплачується виконавцем на протязі 3 календарних днів до початку надання послуг, але не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання договору, а решта 30%, що становить 2200грн. сплачується виконавцем на протязі 3 календарних днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг.

На виконання умов договору ОСОБА_2 внесла готівкою 5000грн. в день підписання договору, про що ФОП ОСОБА_3 видала 14.09.2016р. квитанцію про прибуткового касового ордера на суму завдатку на 5000грн.

У звязку із невиконанням ФОП ОСОБА_3 умов договору ОСОБА_4 звернулась до Головного управління держпродспоживслужби у Хмельницькій області, яке листом від 30.11.2016 року № 22/5.1-1-404 повідомило, про неможливість проведення перевірки, оскільки за вказаною в договорі про надання послуг знаходить приватний житловий будинок, який був зачинений і надання послуг не проводилось.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір побутового підряду (ч. 1 ст. 865 ЦК України)

Частиною 2 ст.870 ЦК України передбачено, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків.

Судом встановлено, що всупереч умовам укладеного договору побутового підряду відповідач послуги позивачу не надав до теперішнього часу.

Відповідач жодних доказів на підтвердження належності виконання своїх обов'язків за договором, укладеним 14.09.2016р. з позивачем не надав.

Також ним не надано у порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» жодного документу, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), жодного акту виконаних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. ст. 570, 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Таким чином вид забезпечення зобовязання має бути передбачений договором, разом з тим умовами договору від 14.09.2016 року вид забезпечення як завдаток не передбачений, а врегульовано порядок проведення розрахунків між сторонами.

А тому сплачені позивачем кошти у розмірі 5000грн є авансом, і законні підстави для стягнення додаткової суми грошових коштів у такому ж розмірі відсутні.

Пунктом 4.3 договору передбачено відповідальність виконавця за порушення строків надання послуг у виді пені за кожний день прострочення надання послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості ненаданих послуг.

За період з 14.10.2016 по 20.12.2016 розмір пені становить :

14.10.2016 по 27.10.2016 7200грн.х0,0822%(15%:365)х2)х13днів=76,93грн.

28.10.2016 по 20.12.2016 7200грн.х0,0768%(14%:365)х2)х53дні=292,73грн., а всього 369,66грн.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотка річних за період з 14.10.2016 по 20.12.2016 року становить 39 грн. із розрахунку (7200грн.х3%х63днів):365:100.

Інфляційні втрати за період жовтня 2016 року по грудень 2016 року становить 536,43грн. із розрахунку 7200грн.х102,8х101,8-7200грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами в розглянутій справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено.

П. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який також поширюється на спірні правовідносини, передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя, здоровя продукцією. Судом не встановлено, що невиконання відповідачем умов договору могло призвести до ситуації, яка могла стати небезпечною для о життя і здоров'я позивача, а тому підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди у відповідності до вимог передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» в даних спірних правовідносинах відсутні.

При цьому посилання позивача на ст.1167 ЦК України є безпідставними, так як відносини, що виникли між сторонами, вказаними нормами не регулюються.

Враховуючи вищевикладене, з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 5000грн. попередньої оплати, три відсотки річних в сумі 39грн., 369,66грн. неустойки, 536,43грн. інфляційних втрат, а всього 5944,06грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215,224 ЦПК України, ст.ст. 509, 546,570,571, 625, 626, 870, 872 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000грн. попередньої оплати, 369,66грн. неустойки, 38 грн. три відсотка річних, 536,43 грн. інфляційних втрат, а всього 5944,09грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь держави 640,00 грн. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області, через Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: