Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року та ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 16 квітня 2007 року № МКК7G100000185 ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 54 400 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 15 квітня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором 17 квітня 2007 року між ними було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна на праві власності відповідачу трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 69 кв. м, житловою площею 42 кв. м.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх договірних зобов'язань утворилася заборгованість у розмірі 60 905,49 доларів США, що було еквівалентно 722 948 грн 17 коп., в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити всіх осіб, які мешкають і зареєстровані у вказаній квартирі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2007 року № МКК7G100000185 урозмірі 59 039,72 доларів США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні до долара США станом на 9 квітня 2014 року було еквівалентно 700 801 грн 48 коп., звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69 кв. м, житловою площею 42 кв. м, шляхом продажу вказаного предметаіпотеки (на підставі договору іпотеки від 17 квітня 2007 року № МКК7G100000185) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. При цьому обумовлена сторонами договору іпотеки вартість квартири дорівнює 343 400 грн. Виселено відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення та в задоволенні позову у цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення нормпроцесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, поданій його представником ОСОБА_6, порушується питання про скасування ухвалених у справі судових рішень, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» - частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами було встановлено, що 16 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № МКК7G100000185, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 54 400 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 15 квітня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором 17 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69 кв. м, житловою площею 42 кв. м. Обумовлена сторонами цього договору вартість предмета іпотеки становить 343 400 грн.

Встановлено, що ОСОБА_5 не виконує своїх договірних зобов'язань і за ним рахується заборгованість за кредитом.

Також встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки, була придбана за рахунок кредитних коштів.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості у сумі 59 039,72 доларів США, що було еквівалентно 700 801 грн 48 коп., на заставлене майно - квартиру АДРЕСА_1 - з виселенням відповідача та всіх осіб, які в ній мешкають і зареєстровані.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із вищезазначеної квартири без наданням їм іншого постійного житла.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі, зокрема, ухвалюючи рішення про виселення всіх осіб, які мешкають і зареєстровані у АДРЕСА_1, суд не конкретизував, хто саме підлягає виселенню і не залучив їх до участі у справі в якості співвідповідачів, чим позбавив їх права на судовий захист від пред'явленого позову.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, не мав процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені місцевим судом.

Крім того, в ухвалених рішеннях судами неправильно визначено початкову ціну предмета іпотеки та не враховано положень ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам слід прийняти до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 8 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: