Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Куліша ВіктораМиколайовича - Свинар Марії Юріївни на рішення апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 2007 року між сторонами укладено кредитний договір. Згідно з п. 1.1.2 кредитного договору банк емітує та надає позичальнику платіжну картку строком дії до 30 червня 2009 року включно. Відповідно до п. 1.1.5 кредитного договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію за картковим рахунком строк до 25 листопада 2008 року (включно) з лімітом кредитування у розмірі не більше 12 500 грн. з пільговим строком кредитування зі сплатою 0,01 % річних протягом дії пільгового строку кредитування та 36,5 % річних після закінчення дії пільгового строку кредитування. Відповідач зобов'язувався щомісяця погашати овердрафт за картковим рахунком, нараховані банком проценти за користування овердафтом у строк виключно до 15 числа місяця, наступного за звітним, а також погасити заборгованість в строк, визначений цим договором. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 47 523,80 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з ОСОБА_4 вказану вище заборгованість.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід банк» 47 523,80 грн. заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2007 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість по кредиту у розмірі 3 800,92 грн., проценти за користування кредитом - 95,18 грн., прострочену перевитрату - 175,75 грн., проценти за прострочену перевитрату - 04,93 грн., пеню - 4 376,78 грн., а всього - 4 376,78 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Куліша В.М. - Свинар М.Ю., мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині зменшення розміру пені та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок у гривнях.

Згідно з п. 1.1.2 кредитного договору банк емітує та надає позичальнику платіжну картку строком дії до 30 червня 2009 року включно.

Відповідно до п. 1.1.5 кредитного договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію за картковим рахунком строк до 25 листопада 2008 року (включно) з лімітом кредитування у розмірі не більше 12 500 грн. з пільговим строком кредитування зі сплатою 0,01 % річних протягом дії пільгового строку кредитування та 36,5 % річних після закінчення дії пільгового строку кредитування.

Згідно з пунктами 4.1.8, 4.1.9 кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісяця погашати овердрафт за картковим рахунком, нараховані банком проценти за користування овердафтом у строк виключно до 15 числа місяця, наступного за звітним, а також погасити заборгованість в строк, визначений цим договором. У випадку непогашення заборгованості у встановлені терміни, вона вважається простроченою.

Відповідачем умови кредитного договору не виконано, кредит та відсотки за його користування не повернуто.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, враховуючи норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що позичальник порушив умови кредитного договору, а тому у нього утворилася заборгованість, яка підлягає до стягнення на користь кредитора.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич