Справа № 369/6360/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4312/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 27.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів Суханової Є.М., Сущко Л.П.

Секретар - Шуляк Д.О.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скарго ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 07 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського місткого нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання недійсним договору іпотеки .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання недійсним договору іпотеки.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Позивач , 21 серпня 2007 року , придбав у ОСОБА_3 частину цієї земельної ділянки площею 0,0848 га згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, і зареєстрований в реєстрі за № 1-2273.

На підставі договору ,11 квітня 2008 року , він отримав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0848 га, якій був присвоєний кадастровий номер НОМЕР_2. Зазначена земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Така ж адреса залишилась і у ОСОБА_3 після виділу його частини земельної ділянки у 2008 році.

ОСОБА_2 20 березня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. з метою посвідчити договір дарування належної йому на праві власності земельної ділянки своєму брату.

Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, пославшись на те, що ОСОБА_3, не виділивши в натурі (на місцевості) земельну ділянку із новими координатами поворотних точок меж земельної ділянки, яка утворилась після продажу її частини, як того вимагає ст. 133 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час передачу в іпотеку земельної ділянки), не присвоївши новій земельній ділянці інший кадастровий номер та не зареєструвавши права власності на нову земельну ділянку, як на новоутворену земельну ділянку, ОСОБА_3 передала в іпотеку земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, про що 06 вересня 2007 року уклала договір іпотеки з ВАТ "Райффайзен Банк Аваль". У своїй постанові приватний нотаріус зазначила, що незважаючи на те, що у самому договорі іпотеки площа земельної ділянки, яка передається в іпотеку, вказана в розмірі 0,1652 га, тобто з урахуванням зменшення розміру площі на розмір проданої частини земельної ділянки (0,0848 га) заявнику ОСОБА_2 станом на день укладення договору іпотеки жодна із цих земельних ділянок в натурі (на місцевості) виділена не була. А відтак, обтяження за договором іпотеки поширюється на всю площу земельної ділянки, яка обліковується за кадастровим номером НОМЕР_1. Враховуючи викладене, станом на день укладення договору іпотеки не існувало такого нерухомого майна, як земельна ділянка площею 0,1652 га та площею 0,0848 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а була одна земельна ділянка площею 0,25 га, якій був присвоєний кадастровий номер НОМЕР_1. Згідно із витягу з державного земельного кадастру юридичне існування вказана земельна ділянка не припиняла і існує до сьогодні.

Позивач ОСОБА_2 зазначав, що продавши частину своєї земельної ділянки, відповідач ОСОБА_3 не виділила в натурі земельну ділянку, яка утворилась після продажу її частини та не зареєструвала право власності на неї. Як на окремий об"єкт нерухомого майна, який відмінний від його майна, згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 07 серпня 2015 року на частину земельної ділянки, що залишилась у неї після відчуження іншої частини ОСОБА_2, необхідно провести державну реєстрацію з присвоєнням нового кадастрового номера. Згідно з цим же листом ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,25 га, а не площею 0,1652 га. Вказане вбачається також із витягів із держкадастру. За змістом ст. 182 ЦК України, а також ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Відтак, у ОСОБА_3 не виникло права власності на нову земельну ділянку площею 0,1652 га, а залишилось у незмінному вигляді, як було на момет укладення із позивачем договору купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,0848 га.

Вказане також підтверджується самим договором іпотеки, де вказано, що право власності у іпотекодавця підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯГ № 180818 від 19 жовтня 2006 року та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року. Проте, вказані документи підтверджують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, а не 0,1652 га. Ідентична інформація міститься і в реєстрі прав власності на нерухоме майно, де вказані документи зазначені в якості підстави виникнення права власності.

Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус вказав, що незважаючи на те, що у самому договорі іпотеки площа земельної ділянки, яка передається в іпотеку, вказана в розмірі 0,1652 га, тобто з урахуванням зменшення розміру площі на розмір проданої частини земельної ділянки (0,0848 га) заявнику ОСОБА_2 станом на день укладення договору іпотеки жодна із цих земельних ділянок в натурі (на місцевості) виділена не була. Договір купівлі-продажу частини земельної ділянки в момент укладення договору іпотеки державну реєстрацію не пройшов.

Як зазначав позивач ОСОБА_2 у позові, відповідач ОСОБА_3

06 вересня 2007 року уклала договір іпотеки земельної ділянки, якої в момент укладення договору не існувало, зазначивши реєстраційні дані земельної ділянки, частину якої він придбав, і передала в іпотеку всю земельну ділянку разом з територією, яка є його власністю.

Оспорюваний договір іпотеки не відповідає імперативним нормам ст. 576 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про іпотеку", ст. 4 Закону України "Про заставу", ст. 133 ЗК України, адже предмет іпотеки, що описаний у договорі іпотеки в момент укладення договору не був виділений в натурі (на місцевості), і як наслідок, не існував як окремий виділений в натурі об"єкт права власності.

Відповідач ОСОБА_3, не виділивши в натурі свою земельну ділянку площею 0,1652 га, та не присвоївши їй новий кадастровий номер, передала в іпотеку земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1, вказавши у договорі іпотеки правовстановлюючий документ про право власності державний акт НОМЕР_3 від 19 жовтня 2006 року, який посвідчує параво власності на земельну ділянку площею 0,25 га, чим вчинила вказаний правочин без достатнього обсягу цивільної дієздатності, адже до укладення спірного договору нею була продана частина земельної ділянки, а відтак ОСОБА_3 для того, щоб передати в іпотеку земельну ділянку, повинна була виділити в натурі своїх 0,1652 га, встановити межі, отримати новий кадастровий номер і новий державний акт, а не передавати земельну ділянку в іпотеку за "старими" документами.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 з посиланням на вимоги ст. ст. 3, 15, 203, 215, 575, 576 ЦК України, ст. 133 Земельного кодексу України, ст. ст. 5, 18 Закону України "Про іпотеку", просив визнати недійсним договір іпотеки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 і ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 06 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 1744.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

07 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення , яким задовольнити вимоги. В апеляційній скарзі посилається на те , що судом неповно з»ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи , що суд не взяв до уваги його пояснення та доводи з приводу набуття права власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу . Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами позову і додатковими поясненнями до апеляційної скарги..

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції , згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку від 19 жовтня 2006 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2005 року № 8785 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення (використання) земельної ділянки-будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.( а.с. 21 )

Між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 21 серпня 2007 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов п. 1. якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,0848 га, розташовану на території АДРЕСА_1, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Земельна ділянка складається з ріллі-0,0848 га.( а.с.11-12)

ОСОБА_2 11 квітня 2008 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4,( а.с. 9-10) .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. відмовлено ОСОБА_2 у посвідченні Договору дарування належної йому на праві власності земельної ділянки загальною площею 0,0848 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_1 .( а.с. 24-25).

Як вказано у постанові, за адресою місця знаходження земельної ділянки, яку має намір відчужити шляхом дарування ОСОБА_2 (Київська область, АДРЕСА_1), знаходиться також інша земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_3 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1).

Земельну ділянку, яку заявник має намір відчужити шляхом дарування, придбана ним згідно з договором купівлі-продажу частини земельної ділянки від 21 серпня 2007 року у ОСОБА_3 шляхом продажу частини земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою та якій присвоєний кадастровий номер НОМЕР_1.

Проте, не виділивши в натурі (на місцевості) земельну ділянку із новими координатами поворотних точок меж земельної ділянки, яка утворилась після продажу її частини, як того вимагає ст. 133 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час передачі в іпотеку земельної ділянки), не присвоївши новій земельній ділянці інший кадастровий номер та не зареєструвавши права власності на нову земельну ділянку як на новоутворену земельну ділянку, ОСОБА_3 передала в іпотеку земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, про що 06 вересня 2007 року уклала договір іпотеки з ВАТ "Райффайзен Банк Аваль". Незважаючи на те, що у самому договорі іпотеки площа земельної ділянки, яка передається в іпотеку, вказана в розмірі 0,1652 га, тобто з урахуванням зменшення розміру площі на розмір проданої частини земельної ділянки (0,0848 га) заявнику ОСОБА_2, станом на день укладення договору іпотеки жодна із цих земельних ділянок в натурі (на місцевості) виділена не була. А відтак обтяження за договором іпотеки поширюється на всю площу земельної ділянки, яка обліковується за кадастровим номером НОМЕР_1. Заявник ОСОБА_2 своє право власності на земельну ділянку, яку він має намір подарувати, зареєстрував 11 квітня 2008 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 11 квітня 2008 року серія ЯД № 978340.

Як видно із матеріалів справи , 06 вересня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", як іпотекодержателем, і ОСОБА_3, як іпотекодавцем, був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов п. 1.1. якого цей Договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору № 014/1179/81/1488 від 06 вересня 2007 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), за умовами якого іпотекодавець зобов"язаний до 06 вересня 2024 року (включно) повернути іпотекодержателю кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 50750 доларів США, сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, комісійну винагороду, а також можливу неустойку (пеню, штраф) у розмірі, строки і у випадках, передбачених кредитом та цим договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору( а.с. 16-23).

У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов"язань за кредитним договором вимагати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку.( а.с. 16-19).

Відсутність заборони відчуження предмета іпотеки підтверджується витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна від

06 вересня 2007 року за № 14288267, № 14288717.

Згідно вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України

№ 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтенересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно вимог ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язаня одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно вимог ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання.

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно вимог ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно зазначив , що лише з моменту видачі державного акта на право власності на земельну ділянку у ОСОБА_2 виникло право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, яку він купив за Договором купівлі-продажу від 21 серпня 2007 року, і в тих межах та з тими координатами, які вказані в державному акті.

На час укладення Договору іпотеки між ОСОБА_3 та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" земельна ділянка, що належить ОСОБА_2, не була виділена в натурі (на місцевості), а право власності у ОСОБА_2 на неї виникло лише 11 квітня 2008 року, тобто після укладення договору іпотеки, незважаючи на те, що договір купівлі-продажу укладений до підписання договору іпотеки.

Крмі того ,як видно із матеріалів справи , в момент укладення договору іпотеки, новій земельній ділянці, що утоворилась після продажу частини земельної ділянки, і власником якої залишилась ОСОБА_3, не був присвоєний новий кадастровий номер, вона не була виділена в натурі (на місцевості), і не видано нового державного акту на право власності на земельну ділянку з новими межовими знаками та координатами поворотних точок.

Віірним є висновок суду першої інстанції ,, що право власності у ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 виникло не з моменту укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 серпня 2007 року, а з моменту видачі державного акту на право власності на земельну ділянку 11 квітня 2008 року.

На час укладення Договору іпотеки між ОСОБА_3 і ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 06 вересня 2007 року було відсутнє зареєстроване у встановленому законом порядку право власності ОСОБА_2 на частину земельної ділянки площею 0,0848 га за адресою: АДРЕСА_1,.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Позивачем ОСОБА_2 в позовній заяві та апеляційній скарзі не доведено та не надано судам належних доказів в обґрунтування заявлених вимог про визнання недійсним Договору іпотеки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 06 вересня 2007 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обгрунтованим , погс танровлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права , порушення прав позивача не встановлено , тому підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ,313 - 315, 317 ,319 ЦПК України ,колегія суддів ,

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 07 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів .

Головуючий

Суддя