Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 35» про визнання членом сім'ї наймачів, визнання права користування житловим приміщенням, видачу ордеру на житлове приміщення та укладання договору найму житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 листопада

2016 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_4 (після зміни прізвища ОСОБА_4) та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 травня 1993 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7) був укладений шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту реєстрації шлюбу позивачі мешкають у квартирі

АДРЕСА_1, яка є житловим приміщенням у будинку громадського житлового фонду.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, але позивачі продовжували мешкати у вищевказаній квартирі на правах члена сім'ї, разом із сестрою померлого ОСОБА_7 -

ОСОБА_8 та їх батьком ОСОБА_9 (далі - ОСОБА_9), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначали, що з сестрою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_7 - ОСОБА_8, яка була наймачем вказаної квартири, позивачі вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно сплачували комунальні платежі, займалися благоустроєм квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла.

Зазначали, що після смерті основного квартиронаймача ОСОБА_8, позивачі продовжували жити у квартирі на праві членів сім'ї наймачів ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9.

Ураховуючи наведене, позивачі просили визнати за ними право користування житловим приміщенням вказаної квартири, видати їм ордер на це приміщення та зобов'язати ЖЕО №35 укласти договір найму житлового приміщення.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що згідно договору найму житла в будинках державного і громадського житлового фонду від 13 жовтня 2004 року з ОСОБА_8 був укладений договір про безстрокове користування квартирою АДРЕСА_1.

30 липня 1993 року між ОСОБА_4 та

ОСОБА_7 було укладено шлюб, від якого у них народилась дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно відмітки в паспорті про реєстрацію, ОСОБА_4 зареєстрована по АДРЕСА_2, з 1991 року (а. с. 66), за цією ж адресою зареєстрована і позивач ОСОБА_5 (а. с. 88).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 - батько чоловіка позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 - сестра чоловіка позивача ОСОБА_4

4 квітня 2014 року на адресу позивачів, ТОВ «Житлосервіс - КР» надіслало припис про необхідність звільнити займану квартиру АДРЕСА_1 або надати відповідні дозвільні документи, які підтверджують правомірність проживання, а також право власності.

16 травня 2014 року був складений акт про те, що за адресою: АДРЕСА_1,

з 1993 року по теперішній час мешкає ОСОБА_4 Акт підписано сусідами.

16 вересня 2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_4.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 (після зміни прізвища ОСОБА_4) та ОСОБА_5 посилались на те, що їх право на користування спірною квартирою, в якій вони проживають без реєстрації із 1993 року, як члени сім'ї наймача, не визнається відповідачами.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Встановивши відсутність доказів на підтвердження наявності письмової згоди на проживання позивачів від всіх членів сім'ї наймача ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, та реєстрацію і проживання в спірному жилому приміщенні ОСОБА_9 та ОСОБА_7, а позивачами не спростовано наявність у них права користування іншим житловим приміщенням за місцем їх реєстрації, яке належить матері позивача ОСОБА_4, суди на підставі наданих сторонами доказів, яким дали оцінку у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України) прийшли вірного правового висновку про недоведеність позивачами набуття права користування спірною квартирою у встановленому законом порядку.

За таких обставин суди прийшли правильного правового висновку, що повивачі не набули самостійне право користування, оскільки зберігали за собою право користування іншим жилим приміщенням.

Доводи касаційної скарги про те, що наданими позивачами актами підтверджується факт їх проживання з 1993 року у спірній квартирі та не проживання за місцем реєстрації у квартирі, яка належить її матері, вбачаються необґрунтованими, оскільки позивачі зберігали своє право користування квартирою АДРЕСА_2, де вони зареєстровані. Останніми не ставилось питання щодо зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою та їх реєстрації у спірній квартирі. Наймач квартири ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, за життя не зверталась до відповідних органів з питання реєстрації позивачів у спірній квартирі.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції, з висновками якого обґрунтовано погодився апеляційний суд, правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом перевірки апеляційним судом, обґрунтовані висновки щодо яких викладені у постановленій цим судом ухвалі.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська