_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/520/424/17
УХВАЛА

11.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання виконавчого листа №1512/14903/2012, виданого 03 лютого 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду міста ОСОБА_1 з заявою, в якій просить суд поновити їй - ОСОБА_2 строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа №1512/14903/2012, виданого 03 лютого 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 про стягнення на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 29103 (двадцять девять тисяч сто три) гривні, моральної шкоди в сумі 50000 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29.08.2017 року справу за вказаною заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання виконавчого листа прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримала та просила суд задовольнити.

Боржник ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви, посилаючись на те, що заява необґрунтована, безпідставна, у ОСОБА_2 було багато часу для предявлення виконавчого листа до виконання, тому заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.371 ЦПК України, заява про поновлення пропущеного строку, подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання виконавчого листапідлягає задоволенню, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста перебувала кримінальна справа №1512/14903/2012 за обвинуваченням ОСОБА_5, ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Вироком Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 06.03.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до 3 років обмеження волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, у відповідності до ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладання обов'язків, передбачених ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про переміну місця проживання, роботи або навчання; періодично являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Міра запобіжного заходу обрана підписка про невиїзд. ОСОБА_3 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. У відповідності до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладання обов'язків, передбачених ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про переміну місця проживання, роботи або навчання; періодично являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Міра запобіжного заходу обрана підписка про невиїзд. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частинах судові витрати за проведення комплексного транспортно-трасологічного і автотехнічного дослідження в розмірі 882,72 гривні. Стягнуто судові витрати за проведення судової авто технічної експертизи в розмірі 294,60 гривень з ОСОБА_5 на розрахунковий рахунок ОНДІСЕ в Головному Управлінні Державного Казначейства України в Одеській області. Стягнуто судові витрати за проведення судової комплексної транспортно-трасологічної експертизи і авто технічної експертизи в розмірі 196,40 гривень з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в рівних частинах, на розрахунковий рахунок ОНДІСЕ в Головному Управлінні Державного Казначейства України в Одеській області. Стягнуто судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 613 гривень з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в рівних частинах, на розрахунковий рахунок ОНДІСЕ в Головному Управлінні Державного Казначейства України в Одеській області. Стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на користь МКЛ-1 суму у розмірі 27000 гривень в рівних частинах. Стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 16790 гривень, моральну шкоду в сумі 50000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в рівних частинах на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 13494 гривень, моральну шкоду в сумі 50000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в рівних частинах на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 29103 гривні, моральну шкоду в сумі 50000 гривень. Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної і моральної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2014 року апеляції адвокатів на захист інтересів засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_3 залишені без задоволення. Вирок Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 06 березня 2014 року, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_3 засуджені за ч.1 ст. 286 КК України залишено без змін.

Вирок Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 06 березня 2014 року набрав законної сили 08.07.2014 року.

03 лютого 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 видано виконавчий лист №1512/14903/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 29103 (двадцять девять тисяч сто три) гривні, моральної шкоди в сумі 50000 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок. Строк предявлення якого встановлений терміном в один рік з дня його видачі.

28 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду міста ОСОБА_1 з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання вказаного виконавчого листа, посилаючись на те, що нею строк був пропущений у звязку з юридичною необізнаністю щодо строку в який вона повинна була предявити відповідний виконавчий лист до виконання, а також у звязку з тривалим лікуванням, перебуванням в лікарні, що в свою чергу було перешкодою для неї здійснювати дії щодо подання виконавчого листа до виконання.

Стаття 371 ЦПК України надає право на звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до ч.1 ст.371 ЦПК України, підставою для поновлення строку предявлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 212 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З наданих заявником до суду доказів, судом встановлено, що згідно з висновком експерта №2187 від 30.07.2012 року у ОСОБА_2 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черевна травна живота у формі двухмоментного розриву селезінки з крововиливом в черевну порожнину, закритий перелом 8 ребра праворуч, закритий перелом двох лонних і сідничних кісток, закритий перелом третини лівої стегнової кістки, з приводу чого вона з 24.02.2012 року знаходиться на стаціонарному лікуванні в МКЛ №1, де їй 30.04.2012 року була виконана операція «видалення селезінки». Зазначено, що видалення селезінки тягне стійку втрату загальної працездатності в розмірі 30 відсотків.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні:

- з 14.02.2014 року по 11.03.2014 року у звязку з переломом с/з лівої сідничної кістки, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №2099 (а.с.42);

- з 17.03.2014 року по 07.04.2014 року у звязку з переломом с/з лівої сідничної кістки, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №3731 (а.с.43);

- з 21.10.2015 року по 02.11.2015 року у звязку з переломом с/з лівої сідничної кістки, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого (а.с.41);

- з 10.05.2016 року по 17.05.2016 року у звязку з видаленням пошкодженої металоконструкції з лівої сідничної кістки, що підтверджується виписним епікризом №7955 (а.с.47).

У вказаному виписному епікризі №7955 зазначено, що ОСОБА_2 19.10.2015 року прооперована в МКЛ №11, здійснено видалення дистального блокуючого вінта. Наступило пошкодження металоконструкції. Зрощення не настало. ОСОБА_2 лікується амбулаторно. Хвора ходить самостійно за допомогою милиць, не наступаючи на ліву ногу.

Також лікування ОСОБА_2 підтверджується наданими до суду за період з січня 2015 року по червень 2017 року квитанціями на підтвердження придбання ліків (а.с.30-40).

На підставі вищевикладених обставин, суд вважає доведеним, що строк предявлення виконавчого листа №1512/14903/2012, виданого 03 лютого 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 для пред'явлення до виконання пропущено стягувачем ОСОБА_2 не з її вини, а у звязку з тривалим лікуванням, що стало перешкодою для зявлення стягувачеві до виконавчої служби та предявлення виконавчого листа до виконання, що в свою чергу є поважною причиною пропуску строку предявлення виконавчого листа до виконання.

Крім того слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (надалі - Європейського суду) та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі «СОВТРАНСАВТО-ХОЛДИНГ» проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів («Брумареску проти Румунії»).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу (перше рішення стосовно Росії: «Бурдов проти Росії». Комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 тощо).

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що стягувачем ОСОБА_2 строк предявлення до виконання виконавчого листа №1512/14903/2012, виданого 03 лютого 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1, пропущено з поважних причин, заява ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання виконавчого листа є обґрунтованою, підлягає задоволенню та слід поновити стягувачеві ОСОБА_2 строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа №1512/14903/2012, виданого 03 лютого 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 про стягнення на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 29103 гривні, моральної шкоди в сумі 50000 гривень 00 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 371 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання виконавчого листа задовольнити.

Поновити стягувачеві ОСОБА_2 строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа №1512/14903/2012, виданого 03 лютого 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 про стягнення на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 29103 (двадцять девять тисяч сто три) гривні, моральної шкоди в сумі 50000 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а особи, які не приймали участь під час оголошення ухвали суду протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Головуючий Калініченко Л. В.