Справа № 365/200/16-ц Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/1485/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 28.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом мотивуючи тим, що 11.01.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», яке переіменовано на ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 19365,94 доларів США та зобовязався в порядку та на умовах, визначених Договором повертати кредитні кошти, виплачувати проценти за його використання, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту.

Позивач посилаючись на те, що ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитом не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01.03.2016 року становила 14 520,91 доларів США, з яких 11 555,14 доларів США заборгованість за кредитом, 2 965,77 доларів США - заборгованість по відсоткам, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 14 520,91 доларів США та судовий збір.

28.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом мотивуючи тим, що є достатні підстави для визнання кредитного договору недійсним в цілому. Правочин не відповідає законодавству про валютне регулювання, оскільки для операцій з надання кредиту в іноземній валюті потребується крім генеральної ліцензії НБУ, також і індивідуальну ліцензію, яку Банк на час укладення кредитного договору не мав, що суперечить Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно кредитного договору позивач отримав кредит у сумі 97 798,00 грн., що на час його видачі становило 19 365,94 долари США. З наданого ПАТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем було сплачено на погашення кредиту та процентів за користування кредитом 24 381,21 долари США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 660 607,85 грн. Тому остаточно просив, визнати кредитний договір від 11.01.2008 року недійсним, внаслідок чого стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь переплачені ним кошти в сумі 5 015, 27 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.10.2016 року становить 128 859,07 грн. Крім того, просив виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 6389135 від 12.01.2008 року про державну реєстрацію застави рухомого майна за Договором застави № 490055034 від 11.01.2008 року.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року позов ПАТ«Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, заборгованість у розмірі 14520 доларів США 91 цент, що еквівалентно 377 762 гривні 42 коп., з яких: 11 555 доларів США 14 центів, що еквівалентно 300 607 гривень 72 коп. заборгованість за кредитом, 2 965 доларів США 77 центів, що еквівалентно 77 154 гривні 70 коп. - заборгованість по відсоткам; судовий збір в розмірі 5666 гривень 44 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, суд проігнорував, що оспорюваний договір містить порушення вимог п.п.5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою забороняється встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Що порушувались його права як споживача щодо ненадання інформації про тип (вид) відсоткової ставки та інформації про наявні у Банку форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача. Умови кредитного договору є несправедливими, зокрема, умови щодо надання кредиту в доларах США, погашення кредиту та сплати відсотків в доларах США, оскільки в такому випадку всі ризики знецінення національної валюти несе позичальник. Тому просив, скасувати рішення суду відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що 11.01.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490055034 на кредитування в іноземній валюті на придбання автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, з кінцевим терміном повернення кредиту 11.01.2015 року.

Позивач свої зобовязання виконав та надав відповідачу кредит в сумі 19365,94 доларів США на визначених умовах (а.с.3-7,9-14,18)

19.08.2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» перейменовано у ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.22).

28.01.2009 року до Кредитного договору № 490055034 внесено зміни, якими остаточна дата повернення кредиту визначена 11.01.2020 року (а.с.8).

Крім того, встановлено, що кредитний договір № 490055034 від 11.01.2008 року забезпечено договором поруки № 490055034-П від 11.01.2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, до якого також були внесені змін і доповнення (а.с.71,72,97,98).

Кредитний договір також був забезпечений заставою рухомого майна - автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, номер державної реєстрації АІ1158ВІ (витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна а.с.107).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за Договором не виконав належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, про наявність якої та необхідність дострокового погашення кредиту відповідач повідомлявся (а.с.17-20).

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2, свої зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість, тому позивач має право вимагати стягнення з відповідача коштів, нарахованих згідно з умовами кредитного договору, При цьому підстави для визнання кредитного договору недійсним - відсутні.

Такий висновок суду є правильним і ґрунтується на повно встановлених та належним чином досліджених обставинах справи.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання

Відповідно до п. 1.5 Положення "Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу" (затверджене постановою Правління НБУ від 14.10.2004 р. № 483 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, якому у встановленому порядку видано ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Стаття 628 ЦК України означає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови кредитного договору.

Своїм підписом у договорі ОСОБА_2 підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування та його погодження з цими умовами, в т.ч. щодо надання кредиту, валюти кредиту, відсоткової ставки, його погашення, розміру щомісячної сплати та ін.

Отже, ОСОБА_2 до підписання договору, мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та тривалий час без заперечень з боку останнього виконувався сторонами та до нього вносились зміни.

Враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, як це вбачається із наведених вище і встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, банком були дотримані вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", Банк мав ліцензію №6 НБУ від 03.12.2001 року, видану ЗАТ «Альфа-Банк» та 05.10.2011 року видану ПАТ «Альфа-Банк» на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл №61-1 від 03.12.2001 року на право здійснення таких операцій, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову Банку та відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Отже за таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на обставинах встановлених судом

, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :