АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1892/17 Головуючий 1 інст. Шестак О.І.
Справа № 638/6916/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», (Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 07 лютого 2008 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 50000,00 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на її поточний рахунок, а ОСОБА_1 зобовязалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 560,00 доларів США сьомого числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 07 лютого 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За користування кредитним коштами ОСОБА_1 зобовязалася сплатити проценти у розмірі 12,4% річних. За користуванням кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі. Сторони домовилися, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки; проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику за період з моменту фактичного надання коштів до повернення ОСОБА_1 коштів у власність банку та сплачуються у порядку, встановленому договором. У випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобовязань ОСОБА_1 сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Зазначив, що в забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника за кредитним договором прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки № 178010 від 07 лютого 2008 року, відповідно до якої поручитель зобовязується відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій, відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобовязань за договором поруки.

Вказав, що всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості за кредитом та процентами протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобовязання. Банк направив відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень договору, однак відповідачі порушення договору не усунули.

Зазначив, що станом на 18 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 07 лютого 2008 року становить: за кредитом та процентами у розмірі 50089,96 доларів США та по пені у розмірі 39213,47 грн., з яких 44080,85 доларів США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1445,99 доларів США з 07 травня 2015 року по 18 квітня 2016 року; 6009,11 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 5540,09 доларів США з 07 квітня 2015 року по 06 квітня 2016 року; 7473,87 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 09 травня 2015 року по 18 квітня 2016 року; 31739,60 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 09 травня 2015 року по 18 квітня 2016 року. Станом на день подання позову зобовязання щодо погашення вказаної заборгованості не виконуються.

Просив стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 07 лютого 2008 року за кредитом та процентами у розмірі 50089,96 доларів США та по пені у розмірі 39213,47 грн. з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2; стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесені судові витрати у розмірі 19728,86 грн., а саме у рівних частках з кожного по 9864,43 грн.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк». В обґрунтування свого зустрічного позову посилалася на те, що кредитний договір № 0 від 07 лютого 2008 року в порушення вимог чинного законодавства укладено в іноземній валюті. Посилання на закон, який би дозволяв укладення такого договору в іноземній валюті, договір не містить.

Надана банком копія банківської ліцензії № 75 від 24 грудня 2001 року підтверджує право здійснювати банківські операції в національній валюті.

Зазначила, що Закон України «Про банки та банківську діяльність» встановлює, що банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в іноземній валюті лише за наявності відповідної ліцензії НБУ. Редакція вказаного закону, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин в частині 4 передбачала, що за умови отримання письмового дозволу НБУ банки також мають право здійснювати зазначені в цій частині операції, але серед тих операцій не міститься кредитування фізичних осіб в іноземній валюті.

Вказала, що наданий банком дозвіл № 75-2 від 19 листопада 2002 року встановлює право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу, а додаток до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року не містить положення про право кредитування фізичних осіб в іноземній валюті.

Зазначила, що в будь-якому випадку ні надана банком ліцензія, ні дозвіл з додатком не містять положення щодо права кредитування банком фізичних осіб в іноземній валюті.

Вказала, що станом на 07 лютого 2008 року курс гривні до долару США складав 505 грн. за 100 доларів США. Відповідно 07 лютого 2008 року вона отримала від банку грошову суму еквівалентну 252500,00 грн., сплатила вона на користь банку 399619,92 грн. Різниця між отриманими та сплаченими нею коштами складає 147119,92 грн.

Просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 07 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»; стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 різницю між сплаченими та отриманими за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07 лютого 2008 року грошовими коштами в розмірі 147119,92 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 07 лютого 2008 року у розмірі 1315257,31 грн.; зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення; стягнуто пропорційно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 19728,86 гр. з кожного по 9864, 43 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» подали апеляційні скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічний позов в повному обсязі, в задоволенні первісного позову банку відмовити в повному обсязі; Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» просив скасувати рішення в частині стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 07 лютого 2008 року за кредитом та процентами у розмірі 50089,96 доларів США та по пені у розмірі 39213,47 грн. з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2; стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 пропорційно з ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 19728,86 грн., а саме у рівних частках з кожного по 9864,43 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги.

При цьому посилалися на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги зустрічного позову. При цьому зазначила, що суд не звернув уваги на те, що жоден з наданих банком документів не містить дозволу на кредитування фізичних осіб в іноземній валюті; що ні генеральної, ні індивідуальної ліцензії на кредитування фізичних осіб в іноземній валюті банк до суду не надав, тобто відсутні докази наявності у банку ліцензії на кредитування фізичних осіб в іноземній валюті.

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що в своїй позовній заяві банк просив стягнути грошові кошти в іноземній валюті, однак судом вирішено стягнути заборгованість у національній валюті, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково, рішення суду змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов банку та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення суми заборгованості в національній валюті, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 50000,00 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на її поточний рахунок, а ОСОБА_1 зобовязалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 560,00 доларів США сьомого числа кожного місяця строком до 07 лютого 2029 року, якщо не буде встановлено інший термін повернення кредиту.

В забезпечення виконання кредитних зобовязань 07 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 178010, згідно якого ОСОБА_2 зобовязується відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій.

Пунктом 8.1. кредитного договору передбачено відповідальність сторін. Зокрема, зазначено, що за порушення позичальником термінів погашення будь яких своїх грошових зобовязань, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в порядку, визначеному цим пунктом.

Як вбачається з матеріалів справи, банк свої зобовязання перед ОСОБА_1 виконав, однак всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1, починаючи з березня 2008 року по 30 березня 2015 року погашала кредит в меншій сумі аніж передбачено кредитним договором. Згідно довідки розрахунку сума погашення, яку сплачувала ОСОБА_1, складала від 43,33 доларів США до 103, 43 доларів США, замість встановленого кредитним договором розміру в сумі 560 доларів США. З 30 березня 2015 року ОСОБА_1 зовсім припинила погашати кредит.

Пунктами 8.3, 12.1 передбачено дострокове повернення кредиту за вимогою банку.

11 грудня 2015 року банк направив боржнику та поручителю вимоги про необхідність усунення порушень договору та дострокове повернення кредиту. Зокрема, у вимозі зазначено, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення боржнику та поручителя повідомлення (вимоги) боржник та поручитель повинні погасити достроково кредит до 22 січня 2016 року. Однак ні боржник, ні поручитель порушення договору не усунули, кредит не погасили.

Із розрахунку вбачається, що станом на 18 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становила: за кредитом та процентами у розмірі 50089,96 доларів США та по пені у розмірі 39213,47 грн., з яких 44080,85 доларів США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість з 07 травня 2015 року по 18 квітня 2016 року становила 1445,99 доларів США; 6009,11 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість з 07 квітня 2015 року по 06 квітня 2016 року становила 5540,09 доларів США; 7473,87 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 09 травня 2015 року по 18 квітня 2016 року; 31739,60 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 09 травня 2015 року по 18 квітня 2016 року.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із пунктів 1.4., 1.5. договору поруки вбачається, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобовязань за договором поруки.

Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашено, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в цій частині, дослідивши матеріали справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов обгрунтованого висновку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя солідарно.

Однак, безпідставно визначив суму стягнення в національній валюті, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індувідувальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа за №6-145 цс14).

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до статуту Публічного акціонерного тоовариства «УкрСиббанк» (нова редакція), погодженого Національним Банком України від 09 червня 2015 року, (державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи проведено 08 липня 2015 року), Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» є правонаступником Комерційного інноваційного банку «Харківінкомбанк», заснованого 04 травня 1990 року зборами засновників, зареєстрованого Держбанком СРСР 18 червня 1990 року і перереєстрованого у Національному Банку України 28 жовтня 1991 року (реєстраційний номер 57). Згідно з рішенням Установчої конференції 21 жовтня 1991 року (протокол № 4) Комерційний інноваційний банк «Харківінкомбанк» перереєстровано у Закрите акціонерне товариство. Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 18 червня 1992 року (протокол № 2) змінено найменування банку на Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк». Рішенням загальних зборів акціонерів 25 серпня 1993 року (протокол № 4) змінено організаційну форму банку на Відкрите акціонерне товариство. Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» у звязку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк».

Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», зареєстрованому Національним Банком України 28 жовтня 1991 року за номером 57 надана банківська ліцензія № 751 від 24 грудня 2001 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» надано письмовий дозвіл (Генеральну ліцензію) № 75-2 від 19 листопада 2002 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частини четвертої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин.

В додатку до письмового дозволу (Генеральної ліцензії) Національного Банку України від 19 листопада 2002 року № 75-2 зазначається перелік операцій, які має право здійснювати АКІБ «УкрСиббанк», зокрема, відкриття рахунків в іноземній валюті та здійснення операцій з ними.

Таким чином, встановивши, що банк має Генеральну ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, суд першої інстанції безпідставно визначив існуючу заборгованість в національній валюті.

У звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з задоволенням позову банку в цій частині та стягнення з відповідачів на користь банку солідарно суму заборгованості в розмірі 50089,96 доларів США, яка складається з 44080,85 доларів США - заборгованості за кредитом, 6009,11 доларів США - заборгованості за процентами та суму пені у розмірі 39213,47 грн.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено судом першої інстанції відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями. Крім того, з відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями з відповідачів на користь банку підлягає стягненню сума судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 7579,00 грн. по 3789,50 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2017 року змінити, скасувавши його в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в національній валюті та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в цій частині - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 50089, 96 доларів США та 39213, 47 грн. пені за кредитним договором № 0 від 07 лютого 2008 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 7579,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги по 3789,50 грн. з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії