Ухвала

іменем україни

28 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступниками якого є ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Омега Банк», укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати кредитні кошти в сумі 62 000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних до 02 листопада 2037 року. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, а із ОСОБА_5 окремо договір поруки. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, при укладенні договору банк порушив вимоги Законів України «Про захист прав споживачів», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правила надання банками України інформацію споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, оскільки їй як позичальнику не було надано повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою. Просила визнати недійсними кредитний договір, іпотечний договір та договір поруки від 02 листопада 2007 року, укладені між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4, скасувати заборону відчуження нерухомого майна.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 рокузалишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач під час укладення кредитного договору була ознайомлена з усіма його умовами, в тому числі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Позивач з указаними умовами погодилася, про що свідчить підписання нею кредитного договору та графіку погашення кредиту. В частині п. 3.11 кредитного договору суд вважав визначені ним умови такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, однак відмовив в зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір № 2615/1107/71-023, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 62 000 доларів США на строк з 02 листопада 2007 року по 02 листопада 2037 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2 цього договору (а. с. 13 - 21).

02 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» також укладено договір іпотеки, за яким забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотеко держателя, що випливають (та/або випливатимуть) із кредитного договору № 2615/1107/71-023, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов. Предметом іпотеки є однокімнатна квартира загальною площею 31,90 кв. м., житловою площею 17,2 кв. м., під АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г. 02 листопада 2007 року за Р№ 7274 (а. с. 22-25).

Крім того, 02 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 2615/1107/71-023-Р-23, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. У разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах основного зобов'язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою банку протягом 3 календарних днів з моменту отримання поручителем надісланої банком письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених основним зобов'язанням, надісланою банком за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя в цьому договорі (а. с. 30).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» і правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі щодо прав вимоги за кредитним договором № 2615/1107/71-023, які в подальшому були відчужені за договором від 15 червня 2012 року на користь ПАТ «Альфа Банк».

Разом із цим, ПАТ «Альфа-Банк» подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, вказуючи, що позивач звернулася до суду 20 липня 2016 року, тоді як оскаржувані нею договори були укладені 02 листопада 2007 року, тобто майже через 9 років після укладення (а. с. 88).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. ст. 257, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не скористалася правом споживача (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів») відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору.

Разом з цим, кредитний договір № 2615/1107/71-023 від 02 листопада 2007 року не суперечить вказаним вимогам закону, на підтвердження недійсності кредитного договору позивачем доказів не надано, окрім п. 3.11 договору, який порушує п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Відповідно додаток № 2 до кредитного договору містить графік щомісячних платежів за весь період дії договору, і при наявності у графіку погашення суми щомісячного мінімально необхідного платежу, який включає як суму погашення тіла кредиту, так і суму сплачених відсотків, розмір загальної вартості кредиту може бути визначений, виходячи із зазначеної суми платежу та терміну погашення.

Крім того, умовами п. 12.3 іпотечного договору передбачено, що вартість предмету іпотеки в разі звернення стягнення на нього визначається на підставі висновку незалежного експерта суб'єкта оціночної діяльності, а тому доводи апеляційної скарги, що відсутністю інфляційного застереження порушується рівноправність сторін та збереження реальної вартості предмету іпотеки, спростовується доказами, наявними в матеріалах справи.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки і скасування заборони відчуження нерухомого майна, виходячи із їх похідного характеру, також обґрунтовано відхилені судом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач володів інформацією з приводу умов кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в договорі. При укладенні договору позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання були вільними.

Доводи на які посилається скаржник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року,оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова