справа № 439/1757/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року Бродівський районий суд Львівської області складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

при секретарі Музичка Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, де в свої вимогах покликається на те, що в червні 2012 року відповідач - ОСОБА_2, будучи його зятем та його дочка ОСОБА_3 взяли у позивача в борг 6 000 (шість тисяч) доларів США, які були використані ними на купівлю автомобіля «Опель-Віваро», для наступної його перепродажі з метою заробітку. Станом на сьогоднішній день даний автомобіль не проданий, а рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2014 року залишений у власності відповідача - ОСОБА_2. При укладенні договору позики грошей письмовий договір не укладався і конкретний термін повернення грошей не обумовлювався. Термін повернення боргу був визначений датою продажу автомобіля. Згідно з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справам Апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2014 року частки майна у даному автомобілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рівними, а тому борг за договором позики вони зобовязані відшкодувати в рівних частках. Свою частку боргу в розмірі 3 000 доларів США ОСОБА_3 вже відшкодувала, в той час коли ОСОБА_2 відмовляється добровільно відшкодувати суму боргу, не дивлячись на те, що автомобіль на придбання якого були позичені гроші, залишився у його власності.

Хоча ст. 1047 Цивільного кодексу України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, факт отримання особисто ОСОБА_2 позики у розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США з умовою повернення встановлено рішенням - колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2014 року, що набрало законної сили.

Тому, просить суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь його частку боргу за договором позики в розмірі 3 000 (три тисячі доларів США, що становить - 41 100 (сорок одну тисячу сто гривень).

В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь частку боргу в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, що становить 85200 гривень та судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, зазначили про те, що позивач ОСОБА_1 мав депозитний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» на якому зберігав грошові кошти у доларах США. Відповідач ОСОБА_2 попросив позичити кошти для придбання автомобіля. Оскільки автомобіль він мав намір купляти у Європі, тому знявши у касі банку з депозиту 6000 доларів США він поміняв їх на Євро, що в перерахунку з доларів вийшло 4655 Євро. Даний факт відповідач визнав при розгляді справа про поділ майна подружжя. Обіцяв повернути свою частину боргу, однак на сьогоднішній день борг не повернув.

Відповідач позов визнав частково, згідний відшкодувати 24 000 грн., оскільки отримував позику від ОСОБА_1 у гривнях в розмірі 48 000 грн., тому згідний свою частину боргу повернути у гривнях. В судовому засіданні відповідач дійсно підтвердив факт передачі позивачем йому грошей. Також не заперечив, що ОСОБА_1 знімав гроші для позики з депозиту у ПАТ КБ «Приватбанк».

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Крім цього, відповідно до п.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справам апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя встановлено, що автомобіль «Опель-Віваро» д.н.з. ВС 0137 куплений сторонами в шлюбі за позичені гроші у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з метою перепродажі в майбутньому для отримання сімєю прибутку, чого сторони по даній справі не заперечили та наведене підтверджується поясненнями апелянта ОСОБА_1 Не заперечили сторони і того, що ОСОБА_1 позичив дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 6 (шість) тисяч доларів США для придбання автомашини «Опель Віваро». У звязку з цим виключено із резолютивної частини рішення суду від 15.10.2013 року висновок суду про те, «що немає жодних правових підстав вважати, що 6 000 тисяч доларів США, які були отримані особисто ОСОБА_2, були отримані ним як позика у ОСОБА_1Б з умовою її повернення» (а.с.6-8).

Крім цього з представлених позивачем банківських чеків від 12.06.2012 р. випливає, що позивач ОСОБА_1 12.06.2012 р. зняв із депозитного рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» 5941.41 доларів США та в цей же день ним придбано у ПАТ КБ «Приватбанк» 4655 Євро (а.с.93).

За таких обставин суд приймає до уваги, що позивач ОСОБА_1 позивач гроші відповідачу ОСОБА_2 в доларах США.

Представлені відповідачем договір про вклад «Універсальний» №93 від 12.06.2012 р. (а.с.95-96) та квитанція від 12.06.2012 р. на суму 4655 Євро виписана на імя ОСОБА_2 не спростовують доводів позивача, а навпаки підтверджують факт позики, яка мала місце між сторонами 12.06.2012 р.

Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позову в повному обємі.

Керуючись ст.ст.8,10,11,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно за курсом в національній валюті відповідно до довідки «Державного експортно-імпортного банку України» від 23.01.2017 року складає 85200 (вісімдесят пять тисяч двісті) грн. та 531 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5