Справа № 583/135/17
27 березня 2017 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого Мовчан Н.В., за участю секретаря Шаміладзе В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Охтирська районна державна адміністрація, в особі служби у справах дітей про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,-
20.01.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд:
визначити місце проживання неповнолітніх доньок ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання їх батька ОСОБА_1;
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сум в розмірі по 1000,00грн на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття, які стягувати на користь позивача;
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00грн щомісячно, як подружжю після розірвання шлюбу, який є працездатним, але потребує матеріальної допомоги у звязку з вихованням дітей, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сімї не маючи можливості одержати освіту, працювати, протягом трьох років від дня розірвання шлюбу, починаючи стягнення від дня предявлення позову до 06.12.2020.
Свої вимоги мотивує тим, що позивач 24.11.2012 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 Мають двох неповнолітніх доньок ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2016 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Діти з осені 2016 року залишилися проживати з позивачем - ОСОБА_1, матері вони з того часу не бачили. Позивач на обліку в нарокдиспансері та психдиспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, піклується про доньок, забезпечує належні умови для їх виховання, тому вважає, що в інтересах дітей слід визначити їх місце проживання з батьком. Крім того відповідачка ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, тому весь тягар утримання лежить на батькові, хоча це перешкоджає йому працювати та заробляти грошові кошти на утримання сімї. Власних коштів на утримання дітей у позивача не вистачає. Позивач не працює, веде сільське господарство, та не може працевлаштуватися, так як доглядає дітей. Позивач як батько дітей, знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки не має достатнього доходу, займається веденням домашнього господарства, постійно доглядає дітей, яким виповнилось Вероніці- 3,5 роки, ОСОБА_4 1 рік, у звязку з чим потребує утримання, що і стало причиною звернення до суду. Зазначає, що ОСОБА_2 в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей та йому, оскільки, вона інших утриманців не має, стягнення за виконавчими документами з неї не проводиться, фізично здорова і обмежень щодо працевлаштування не має.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених в ньому. Додатково пояснив, що в останнє бачив відповідачку 23 серпня 2016, а по телефону спілкувалися в грудні 2016. Діти проживають разом з ним та повністю перебувають на його утриманні. Діти забезпечені одягом та харчуванням. Він має житло в с. Рубани загальною площею 27 м.кв., де і проживає з дітьми. Має намір продати цей будинок та купити інший, ближче до райцентру. Мати і бабуся позивача проживають окремо, але іноді допомагають йому. Відповідачка категорично відмовляється спілкуватися з дітьми.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, на судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів ( постановляє заочне рішення) (ч.1 ст.224 ЦПК України).
Представник Охтирської РДА ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей з батьком не заперечувала, щодо стягнення аліментів поклалася на розсуд суду.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач та відповідачка у справі є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.(а.с. 7-8)
Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2016 справа № 583/3265/16-ц . (а.с. 12)
ОСОБА_1, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично проживає разом з дітьми ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які не зареєстровані, за адресою пр.Бригадний,6, с. Рубани, Охтирського району Сумської області, що підтверджується довідкою Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області № 920 від 05.12.2016.(а.с.10)
За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, самостійно виховує двох малолітніх доньок ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З квітня 2016 оформлений по догляду за бабусею ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, має підсобне господарство, що підтверджується довідкою-характеристикою № 919 від 05.12.2016.(а.с.11)
ОСОБА_2 за місцем проживання на території Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області за час проживання до серпня 2016 року характеризується добре. Скарг не надходило. На даний час не проживає на території сільської ради, залишила двох неповнолітніх дітей на батька ОСОБА_1 і вибула в невідомому напрямку, що підтверджується довідкою-характеристикою № 921 від 05.12.2016. (а.с.9)
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю позивача, а діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 її онуки. В кінці серпня 2016 відповідачка покинула дітей та чоловіка, з того часу діти проживають разом з батьком. Позивач купує одяг дітям, та проводить з ними більшу частину часу, тому на даний час не працює.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він є хрещеним батьком ОСОБА_3. З літа 2016року про дітей піклується батько, діти чисті, одягнені, погодовані.
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 06.02.2017 житлово- побутові умови для проживання дітей ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою пр.Бригадний,6, с. Рубани, Охтирського району Сумської області задовільні, діти забезпечені іграшками, книгами та дитячим харчуванням.(а.с.44)
Згідно із висновком щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, № 01-20/11/651 від 27.03.2017, орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, визначення їх місця проживання разом з батьком ОСОБА_1, за місцем його проживання. (а.с42-43)
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до п. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, у всякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.
Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків при вирішенні питання місця проживання дитини.
Згідно із роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Суд враховує, що діти: ОСОБА_3, 23.06.2013р.н., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час звернення позивача з позовом до суду перебувають у такому віці, коли за рівнем свого розвитку не можуть виявити усвідомлене бажання проживати разом із кимось із батьків і виявити прихильність до одного з них чи обох, чи дати пояснення про задоволення тими умовами, в яких вони проживають на час розгляду справи та про комфортність проживання без матері, чи про бажання змінити обстановку з метою проживання разом з матір'ю.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них.
Таким чином, при визначенні місця проживання дитини за Сімейним та Цивільним кодексами України поняття місця проживання дитини це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей підлягають задоволеннюю.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає таке.
Згідно із ч.1 ст. 141, ст. 180 СК України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі
Згідно із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Доказів про те, що між позивачем та відповідачкою досягнуто домовленість про сплату відповідачкою аліментів на дитину, матеріали справи не містять, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в судовому порядку.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.
При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що вони перебувають на утриманні батька, вік дітей, також враховує те, що наявність постійного місця роботи чи доходу відповідачки не встановлено.
З огляду на викладене, керуючись пріоритетністю інтересів дітей, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню.
Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача після розірвання шлюбу не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.4 ст. 76 СК України якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання після шлюбу можуть бути призначені за наявності таких юридичних складових як непрацездатність або втрата можливості у зв'язку з сімейним станом одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, та за наявності обов'язкових умов: потреба позивача у матеріальній допомозі та можливість відповідача надавати таку матеріальну допомогу.
Згідно із ст.60 ЦПК кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як на підставу позову, позивач посилається на ч.4 ст.76 СК України.
В судовому засіданні позивач повідомив, що після закінчення школи почав працювати, освіту не отримав так як не було фінансової можливості, в 2005 році, ще до укладення шлюбу з відповідачкою, отримав водійське посвідчення категорії ОСОБА_10 наміри одержати освіту, а саме: планував здати на категорію Д і Е , але у звязку з розлученням не зробив цього. З 2006-2007 працював водієм автокару в м. Полтава, але був звільнений у звязку з скороченням штату. З 2007 до 2010 проживав у м. Полтава та працював на будівництві. В 24.11.2012 одружився, та переїхав жити в село, де офіційно не працевлаштовувався. Підтвердив, що під час перебування у шлюбі він на обліку в центрі зайнятості не перебував, пропозиції зайняти певну посаду йому не надходило.
Таким чином, доказів того, що у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, тобто у зв'язку з сімейним станом, позивач не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, до суду не надано.
Крім того, до суду не надано доказів того, що відповідачка має можливість утримувати позивача. При цьому суд враховує, що на відміну від вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, де вимога утримання з боку відповідача презюмується навіть при відсутності у неї доходів, при вирішенні цієї позовної вимоги, встановлення можливості відповідача надавати таку допомогу повинно бути підтверджено відповідним доказами, в разі відсутності таких доказів вважається, що відповідач таких доходів не має, що унеможливлює задоволення позову в цій частині.
З огляду на викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 в порядку ч.4 ст. 76 СК України , не підлягає задоволенню.
Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, за місцем проживання їх батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі по 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи стягувати з 20 січня 2017 року, аліменти сплачувати батькові дітей ОСОБА_1.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя

Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_11