Справа №203/2114/17
Провадження №2/0203/1291/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

08 червня 2017 року позивач в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_1 є його членом. У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з інформаційним запитом про надання публічної інформації, який було проігноровано. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2015 року бездіяльність відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит була визнана протиправною. Такою бездіяльністю ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, що стало причиною її звернення до суду з позовом про відшкодування відповідачем заподіяної шкоду в сумі 4 000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів обласного бюджету КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради (а.с.а.с. 1 6, 12).

Представниця позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, а представник відповідача заперечував проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 15.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з інформаційним запитом про отримання публічної інформації, а саме: копії акту виконаних робіт між КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради та КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11» Дніпропетровської міської ради щодо проведення робіт з профілактично-наркологічного огляду ОСОБА_1 за період від 01.07.2013 року по 31.12.2013 року; інформації про номер, дату видачі та строк дії сертифіката про проходження ОСОБА_1 профілактичного наркологічного огляду і мети його проведення; інформації про суми бюджетних коштів, отриманих у період від 01.07.2013 року по 31.12.2013 року від КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11» Дніпропетровської міської ради на розрахунковий рахунок КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради за надання платних послуг за проведення профілактичного наркологічного огляду ОСОБА_1; копії платіжного доручення про перерахування коштів за проведення профілактичного наркологічного огляду ОСОБА_1 (а.с. 9).

У встановлені законом строки відповіді на запит та копії запитуваних документів відповідачем надано не було (надано лише після звернення до суду з позовом, у судовому засіданні 01.10.2015 року).

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2015 року, що набрала законної сили (адміністративна справа №203/4887/15-а), бездіяльність головного лікаря відповідача ОСОБА_2, що виразилась у ненаданні у строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації», відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 15 липня 2015 року, а також бездіяльність з незабезпечення своєчасного виконання і розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 15 липня 2015 року про надання публічної інформації в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації», була визнана протиправною (а.с.а.с. 10, 11).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 28.11.2013 року №12-рп/2013 громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

З протоколу установчих зборів засновників Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» від 06.10.2014 року №1, наказу Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.11.2014 року №406 вбачається, що вказана громадська організація легалізована шляхом письмового повідомлення про утворення і здійснює свою діяльність без статусу юридичної особи. Метою створення та діяльності є здійснення захисту членів організації (яким також є ОСОБА_1В.) законних соціальних, економічних, творчих, культурних, екологічних, трудових та інших інтересів, які не суперечать законодавству України.

Ураховуючи викладене, звернення позивача в інтересах ОСОБА_1 до суду із цим позовом є цілком обґрунтованим.

Згідно з частиною третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт протиправності дій відповідача в особі його керівниці ОСОБА_3 був встановлений судовим рішення в адміністративній справі, отже не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено цю обставину.

Вирішуючи питання щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди та розміру відповідної компенсації, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами, встановленими частиною першою статті 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини.

Частиною першою статті 31 Закону України від 02.10.1992 року №2657-XII«Про інформацію» передбачено, що у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

За змістом частини другої статті 24 Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Ураховуючи зміст приведених норм, а також встановлену судовим рішенням, що набрало законної сили, протиправність бездіяльності відповідача з ненадання публічної інформації, суд вважає цілком обґрунтованою позовну вимогу про відшкодування ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди.

Така шкода, безумовно, виражається у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї (порушення її права на свободу інформації її розпорядником). При цьому суд виходить з того, що, оскільки розмір позовних вимог є помірним і відповідає критеріям розумності та справедливості, позов має бути задоволений у повному обсязі.

Суд вважає обґрунтованим посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, яким було встановлено, що само по собі визнання факту порушення права не є достатньою сатисфакцією, оскільки в результаті такого порушення особа зазнає певної моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягають стягненню судові витрати в сумі 640,00 грн.

Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 79, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 4 000,00 грн., заподіяну Комунальним закладом «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради в особі головного лікаря ОСОБА_2, шляхом безспірного списання коштів обласного бюджету Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради.

Стягнути з Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради () на користь держави компенсацію судових витрат у сумі 640,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2017 року.

Суддя М.О. Католікян