Справа № 148/742/15-ц Провадження № 22-ц/772/2970/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподілу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року,

встановила:

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподілу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року прийнято відмову представника позивача-відповідача ОСОБА_4 щодо частини позовних вимог про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю, яке зазначено в позовній заяві та його поділу.

Закрито провадження у справі в частині визнання рухомого майна спільною сумісною власністю, яке зазначено в позовній заяві та його поділу.

Продовжено подальший розгляд справи щодо вимог позивача-відповідача ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна: будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 та рухомого майна автомобіля ЗАЗ-Ланос 2007 року випуску, д.н.з НОМЕР_1, спільною сумісною власністю та його поділу.

В апеляційній скарзі позивач-відповідач ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Посилається на те, що його представник ОСОБА_4, діючи на підставі довіреності, заявив усне клопотання про відмову від частини його позовних вимог, що суперечить його вимогам, без його на то згоди, вийшовши за межі укладеної між ними угоди, всупереч його волевиявленню, самостійно на свій розсуд у його відсутність у судовому засіданні 23.12.2015 року, а тому оскаржувана ухвала суперечить його законним правам, оскільки постановлена судом з порушенням норм процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони у справі не з'явилися, тому відповідно до вимог ст.ст. 74,76,ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 124 Конституції України право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Суд першої інстанції, постановляючи 23 грудня 2015 року ухвалу якою прийнято відмову представника позивача-відповідача ОСОБА_4 щодо частини позовних вимог та закриття провадження у справі в цій частині, встановив та виходив з того, що у судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності (а.с. 7), якою передбачено право представника повної або часткової відмови від позову, заявив усне клопотання, занесене до журналу судового засідання, про відмову від позовних вимог в частині визнання рухомого майна спільною сумісною власністю, яке зазначено в позовній заяві, крім автомобіля ЗАЗ-Ланос 2007 року випуску, д.н.з НОМЕР_1.

Відповідач-позивач, та її представник не заперечили щодо відмови представника позивача-відповідача від позовних вимог в цій частині, зазначивши, що це є правом сторони і відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Суд дійшов висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відмова представника позивача-відповідача від частини позовних вимог кореспондується з правами наданими йому ЦПК України, відповідає приписам законодавства та волевиявленню сторони, а тому така відмова може бути прийнята судом і щодо частини позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки даний висновок суду є необґрунтованим та передчасним, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення даного питання.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Як вбачається зі матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, представник позивача-відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 діяв у даній справі на підставі довіреності виданої 20 березня 2015 року, однак, як зазначає ОСОБА_2, його представник заявив у судовому засіданні усне клопотання про відмову від частини його позовних вимог, що суперечить його позовним вимогам, без його на то згоди, вийшовши за межі укладеної між ними угоди, всупереч його волевиявленню, самостійно на свій розсуд у його відсутність у судовому засіданні 23.12.2015 року, а тому оскаржувана ухвала суперечить його законним правам та інтересам.

ОСОБА_2 не був присутній особисто у судовому засіданні 23.12.2015 року з поважної причини, тому напередодні подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність за участю його представника ОСОБА_4, при цьому також зазначив про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі (а.с. 143). Однак, оскільки копія оскаржуваної ухвали від 23.12.2015 року була отримана новим представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в суді тільки 24.10.2017 року, тому після цього він дізнався про її зміст та про порушення свого права.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції при вирішенні даного питання належним чином не врахував та не роз'яснив представнику позивача наслідки такої відмови від частини позовних вимог та зміст ч.ч. 1,3 ст. 206 ЦПК України, згідно якої про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Колегією суддів встановлено, що така відмова представника позивача-відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, від частини позовних вимог суперечить інтересам самого ОСОБА_2 та не відповідає його волі, а тому не може бути прийнята судом.

Зазначене не було враховано місцевим судом при вирішенні даного питання.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VІ).

За таких обставин, колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, порушено встановлений порядок для вирішення даного питання, а тому є підстави для її скасування з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 303, 304, 307, 312- 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року скасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В.Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: