Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04.10.2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

при секретарі Пазяк С.М.

розглянувши у вікритому судовому засіданні в залі суду матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із зазначеною позовною заявою мотивуючи її наступним.

11.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, що відповідно підтверджується розпискою.

У відповідності до вказаного договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 4300 грн. При цьому відповідач зобовязалася повернути половину суми до кінця 2013 року, а решту в перших числах 2014 року.

Однак у визначений сторонами строк ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобовязання та не повернула грошові кошти в обумовлений сторонами строк.

У звязку з вказаним порушенням прав позивача, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача суму боргу за вказаним договором в розмірі 4300 грн., проценти за користування позикою в розмірі 2224, 09 грн., розмір інфляційних нарахувань за спірний період в розмірі 5785, 22 грн., три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання у розмірі 373, 21 грн., суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 551, 20 грн.

В судове засідання позивач не зявилася, хоч була належним чином повідомлена про дату та час, однак подала на адресу суду заяву, в якій просить суд провести судовий розгляду у її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоч своєчасно повідомлялася про дату та час судового засідання судовими повістками, заяв та письмових заперечень від неї на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

11.12.2013 року між ОСОБА_1 Іллічною та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується наявною в матеріалах цивільної справи наданою відповідачем належно оформленою розпискою про отримання грошових коштів ( а. с. 10).

У відповідності до вказаного договору позики відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача суму грошових коштів у розмірі 4300, 00 грн.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи розписки сторони погодили, що ОСОБА_2 зобовязалася повернути половину суми до кінця 2013 року, а решту в перших числах 2014 року.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, що звичайно ставляться.

З досліджених судом матеріалів слідує, що відповідач не виконала умови боргової розписки і у встановлений строк не повернула грошові кошти, порушивши таким чином взяті на себе зобовязання.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з розписки, відповідач прострочив виконання грошового зобовязання. починаючи з 01.01.2014 року.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень стаття 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредиту, банківського вкладу, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення гро- шового зобовязання (ст. 625 ЦК).

Відтак відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК, за своєю правовою природою також відрізняється від збитків, відшкодування яких у разі порушення зобовязання передбачене статтями 611 та 623 ЦК.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідаль- ності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовя- зання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповід- но до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) ви- конання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

З огляду на встановлені розміри облікових ставок НБУ за спірний період ( 01.01.2014 рік 21.11. 2016 рік) суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог ОСОБА_2Ю, в частині стягнення процентів за користування позикою в розмірі 2 224, 09 грн.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок інфляційних витрат за договором позики проводиться за період з 01.01.2014 рік по 21.11.2016 рік.

Розрахунок суми інфляційних витрат здійснюється за формулою:

ІВ = С х ІІ/100% -С, де ІВ інфляційні витрати; С сума заборгованості, ІІ індекс інфляції за спірний період.

Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
січень місяць 2014100.2
лютий місяць 2014100.6
березень місяць 2014102.2
квітень місяць 2014103.3
травень місяць 2014103.8
червень місяць 2014101.0
липень місяць 2014100.4
серпень місяць 2014100.8
вересень місяць 2014102.9
жовтень місяць 2014102.4
листопад місяць 2014101.9
грудень місяць 2014103.0
січень місяць 2015103.1
лютий місяць 2015105.3
березень місяць 2015110.8
квітень місяць 2015114.0
травень місяць 2015102.2
червень місяць 2015100.4
липень місяць 201599.0
серпень місяць 201599.2
вересень місяць 2015102.3
жовтень місяць 201598.7
листопад місяць 2015102.0
грудень місяць 2015100.7
січень місяць 2016100.9
лютий місяць 201699.6
березень місяць 2016101.0
квітень місяць 2016103.5
травень місяць 2016100.1
червень місяць 201699.8
липень місяць 201699.9
серпень місяць 201699.7
вересень місяць 2016101.8
жовтень місяць 2016102.8
листопад місяць 2016101.8

Результати розрахунку

Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн.
01.01.2014 - 21.11.20164300.008569.134269.13

Відтак, враховуючи зазначені вище індекси за вказаний спірний період та суму заборгованості в розмірі 4300 гривні, відповідно сума нарахованих інфляційних витрат становить 4269.13 грн.

На підставі зазначеного вище суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення інфляційних нарахувань підлягають до часткового задоволення, зокрема в частині стягнення 4269.13 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд також стягає з відповідача три проценти річних від простроченої суми.

Розрахунок суми трьох процентів річних здійснюється за формулою: С 3% = СБ * КД/360 * 3%/100%, де С3% - три проценти річних, СБ сума заборгованості, КД кількість днів за прострочений період.

Розрахунок 3 процентів річних здійснюється за період 01.01.2014 року по 21.11.2016 року та відповідно складає 373.21 грн.

На підставі наведеного, враховуючи, що обставини, на які посилався позивач в позовній заяві як на підставу своїх вимог в судовому засіданні підтвердилися, відповідач в добровільному порядку суму заборгованості за договором позики не сплатила та не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та таким, що підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати понесені позивачем для забезпечення розгляду справи також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача-на підставі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 88, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 526, 611, 625, 629, 1046-1050 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11.12.2013 року у розмірі 4 300 грн. (чотири тисячі триста гривень), проценти за користування позикою у розмірі 2 224, 09 грн. ( дві тисячі двісті двадцять чотири гривні 09 коп), інфляційні нарахування в розмірі 4269.13 грн. ( чотири тисячі двісті шістдесят девять гривень 13 коп.), три проценти річних в розмірі 373, 21 грн. (триста сімдесят три гривні 21 коп.)та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551, 20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 коп).

В задоволенні решти відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Ужгородського міськрайонного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3