22.11.2017 Єдиний унікальний номер 205/5627/17
Єдиний унікальний номер № 205/5627/17
Провадження № 2/205/2899/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31.08.2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що він проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій у Республіці Афганістан з 22.06.1983 року по 11.02.1985 року. У 1984 році під час проходження служби в Афганістані отримав осколочні поранення голови, лівої руки, обох ніг, які у подальшому призвели до розвитку захворювань як наслідку перенесеної контузії: стійких залишкових явищ перенесеної закритої черепно-мозкової травми у вигляді післятравматичної та дисцикуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступенів, прогресуючого кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. Ангіопатія сітківки обох очей. Розповсюджений остеохондроз хребта. При огляді МСЕК позивачу встановлена ІІІ група інвалідності. Після встановлення групи інвалідності позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Від отриманої травми у позивача розвинулись хвороби та погіршився стан здоров'я. У зв'язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Через інвалідність позивач не має змоги вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сімю матеріальними та нематеріальними благами. Вважає, що через погіршення стану здоров'я, у зв'язку з отриманням контузії під час захисту Вітчизни, яке пов'язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 100000,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 100000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, що повязано з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

У заяві від 22.11.2017 року представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 оборони України в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій у Республіці Афганістан з 22.06.1983 року по 11.02.1985 року та має статус учасника бойових дій згідно ст. 6 п. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 11).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 2090 від 13.05.2016 року), множинні вогнепальні поранення голови та кінцівок (контузія головного мозку 1984 р.) ОСОБА_1, наслідком яких стали множинні рубці в анатомічних ділянках, що в подальшому призвело до розвитку захворювань як наслідку перенесеної контузії: «Стійких залишкових явищ перенесеної закритої черепно-мозкової травми (контузії головного мозку 1984 р.) у вигляді післятравматичної та дисцикуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступенів, прогресуючого кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. ІХС, дифузний кардіосклероз, СНІ. ГХ ІІ. Ангіопатія сітківки обох очей. Розповсюджений остеохондроз хребта.» (а.с. 15).

З 04.08.2016 року позивачу встановлена третя група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 072322 від 01.09.2016 року (а.с. 17).

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилається, зокрема на ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за змістом якої відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

При цьому, відповідно до ст. 3 цього Закону його дія поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

З огляду на те, що завдання моральної шкоди позивач пов'язує з отриманими ним захворюваннями внаслідок множинного вогнепального поранення під час виконання у 1984 році інтернаціонального обов'язку в складі ОСОБА_4, посилання позивача на положення ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для задоволення позову, є необґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не доведено факту протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_2 оборони України, чи наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

Крім того, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров'я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санаторно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України

Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров'я в порядку, встановленому ОСОБА_2 оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

В той же час, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п. 2 ст. 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці ОСОБА_2 внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Положеннями вказаного Закону не передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я під час бойових дій на території інших держав.

З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, а також враховуючи відсутність доказів протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_2 оборони України по відношенню до позивача, відсутність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та діями відповідача в її завданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, недоведені та безпідставні, а отже, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приймає до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», його позовні вимоги задоволенню не підлягають та компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 1167, 1174 ЦК України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 10-11, 27, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Судовий збір у розмірі 1000,00 грн. віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Басова