АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/527/17 Головуючий 1 інст. - Короткий І.П.
Справа № 643/2135/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори, що виникають із земельних правовідносин
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Харківська міська рада про визначення порядку користування земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: встановити порядок користування земельною ділянкою, передбачений другим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи № 2272 від 25.05.2016, а саме виділити йому у користування земельну ділянку площею 320,5 кв.м. , з урахуванням фактичного користування (641/2); встановити сервітут на частину ділянки, площею 3,0 кв.м., для урахування п 3.25 * ДБН 360-92 (для обслуговування стіни прибудови літ. «А4-1» - посилення фундаменту, улаштування замощення, ремонту кладки зовнішньої стіни, улаштування водовідводу).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він та відповідач по справі були співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2012 року житловий будинок було поділено між ними в натурі та виділено у власність кожному відповідні приміщення будинку. На даний час у нього з ОСОБА_3 існує конфлікт з приводу порядку користування спільною земельною ділянкою. Крім того без визначення меж та розміру земельної, на якій розташована його 138/200 частка житлового будинку він не може реалізувати своє право на безоплатну приватизацію його частини земельної ділянки. При цьому запропонований висновку судової земельно-технічної експертизи № 2272 від 25.05.2016 другий варіант поділу земельної ділянки відповідає фактично сформованому на протязі тривалого часу порядку користування, відповідає часткам власності у житловому будинку, створює реальні можливості для користування та обслуговування будинку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Суд вирішив встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, передбачений ІІ варіантом порядку користування земельною ділянкою висновку судової земельно-технічної експертизи №2272, складеної 25.05.2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса, а саме виділити ОСОБА_4 у користування земельну ділянку площею 320,5 кв.м., з урахуванням фактичного користування (641/2). Встановити ОСОБА_4 сервітут на частину ділянки площею 3,0 кв.м. для урахування п.3.25 * ДБН 360-92 (для обслуговування стіни прибудови літ «А4-1» - посилення фундаменту, улаштування замощення, ремонту кладки зовнішньої стіни, улаштування водовідводу) та вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права. Зокрема, відповідач вказувала на суперечність висновку судової земельно-технічної експертизи №2272 висновку експерта №5805, складеного у справі №2-351/11 по спору між тими ж сторонами, згідно якого загальна площа земельної складає 681 кв.м. до того ж зазначеним висновком було запропоновано 3 варіанти поділу земельної ділянки. Також ОСОБА_3 посилалась на недоведеність факту надання нею згоди позивачу на побудову паркану. Безпідставним вона вважала і встановлення сервітуту позивачу.

Позивач подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Первісні частки сторін у праві власності на вказаний будинок становлять 1/2 частка у кожного з співвласників. Після перерозподілення часток, викликаного перебудовами та добудовами будинку, ідеальні частки співвласників склали: позивача - 138/200, відповідача - 62/200. (а.с. 5-19, 79-86, 227-231)

При цьому, ОСОБА_4 є співвласником відповідного будинку згідно двох свідоцтв про право на спадщину, виданих 27.05.1987 року та 14.10.2010 року, а ОСОБА_3 - згідно свідоцтва про право на спадщину від 10.04.2007 року.

Житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 641 кв.м.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2012 року по справі №2-351/11 частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - вказаний житловий будинок з надвірними будівлями поділено в натурі між співвласниками з виділенням у власність кожному відповідних приміщень. В задоволенні позову в частині

Між сторонами немає згоди про порядок користування вказаною земельною ділянкою, про це свідчить, окрім іншого і рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2012 року (а.с. 5-7).

Висновком проведеної по справі судової земельно-технічної експертизи № 2272 від 25.05.2016р. запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою з урахуванням фактичного порядку користування при якому на частину території пропонується встановити сервітут, за умови, що землекористувач земельної ділянки скористається своїм правом на встановлення земельного сервітуту у відповідності до п. п. а, ж ст. 99 ЗК України та судом буде прийняте рішення щодо встановлення цього сервітуту.

Перший варіант порядку користування земельною ділянкою запропонований з урахування перерозподілених часток (138/200 та 62/200), а саме:

-І співвласнику (ОСОБА_4.) на 138/200 частини пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 364 кв.м. з урахуванням фактичного користування та з відступом від частки (на 78кв.м. (442-364) менше) (641*138/200);

-ІІ співвласнику (ОСОБА_3.) на 62/200 частини пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 199кв.м. з урахуванням фактичного користування та з відступом від частки (на 78кв.м. (277-199) більше) (641 *62/200).

Для урахування п.3.25* ДБН 360-92 (для обслуговування стіни прибудови літ. «А4-1» - посилення фундаменту, улаштування замощення, ремонту кладки зовнішньої стіни, улаштування водовідводу), за умови, що землекористувач земельної ділянки скористається своїм правом на встановлення земельного сервітуту у відповідності до сг. 99 ЗК України та суд прийме рішення щодо встановлення цього сервітуту, пропонуються встановити сервітут на частину ділянки, площа даної ділянки складає 2.5кв.м.

Другий варіант порядку користування земельною ділянкою запропонований висновком експерта № 2272 від 25.05.2016р. з урахування первісних часток (1/2 та 1/2), а саме:

І співвласнику (ОСОБА_4.) на 1/2 частини пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 320,5кв.м. з урахуванням фактичного користування (641/2).

ІІ співвласнику (ОСОБА_3.) на 1/2 частини пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 320,5кв.м. з урахуванням фактичного користування (641/2).

Для урахування п.3.25* ДБН 360-92 (для обслуговування стіни прибудови літ. «А4-1» посилення фундаменту, улаштування замощення, ремонту кладки зовнішньої стіни, улаштування водовідводу), за умови, що землекористувач земельної ділянки скористається своїм правом на встановлення земельного сервітут)1 у відповідності до ст. 99 ЗК України та суд прийме рішення щодо встановлення цього сервітуту, пропонуються встановити сервітут на частин) ділянки, площа даної ділянки складає 3.0кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 2 ст. 120 ЗК України та дійшов висновку про їх законність та обґрунтованість.

Колегія судді погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Згідно абз. 3 п. 21 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму ВСУ, відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, па якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Таким чином, запропонований у другому варіанті висновку експерта № 2272 від 25.05.2016р. порядок користування земельною ділянкою відповідає зазначеним положенням ЗК України, роз'ясненням, наданим в постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7, адже визначений, виходячи з первісних (рівних) часток у праві власності на відповідний будинок.

До того ж зазначений порядок користування відповідає фактично сформованому на протязі тривалого часу порядку користування відповідною земельною ділянкою та враховує права та інтереси обох сторін по справі, в тому числі відповідача, адже здійснений виходячи з рівності часток співвласників. До того ж враховано розташування виділених у власність кожній із сторін частин будинку.

Щодо посилань відповідача на висновок судової будівельно-технічної експертизи №5805 від 25.10.2011 року, проведеної у справі №2-351/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частини будинку в натурі, виплату компенсації, встановлення порядку користування земельною ділянкою, демонтаж огорожі, в якій було запропоновано три інших варіанти порядку користування земельною ділянкою, то необхідно відзначити, таке.

Дійсно вказаним висновком судової будівельно-технічної експертизи було запропоновано три інших варіанти порядку користування земельною ділянкою.

Проте, всі три варіанти передбачали залишення певної частини земельної ділянки у загальному (спільному) користуванні сторін по справі, що не в повній мірі відповідає інтересам сторін та цілям визначення відповідного порядку, про які зазначав ОСОБА_4 звертаючись до суду, а саме - реалізації його права на приватизацію відповідної частини земельної ділянки.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховний Суд України у п. 19 Постанови від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при пред'явленій вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Крім того, при складанні висновку судової будівельно-технічної експертизи №5805 від 25.10.2011 року площу земельної ділянки для розрахунку було прийнято відповідно до площі, що зазначена в технічному паспорті. Але у технічному паспорті план земельної ділянки зазначено на схемі без масштабування та без розрахунку площі. Саме з цих підстав і було відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою у справі №2-351/11.

З цих же підстав відхиляються доводи ОСОБА_3 щодо відмінності загальної площі земельної ділянки, зазначеної у висновку експерта № 2272 від 25.05.2016р. (641 кв.м.) від зазначеної у висновку експерта №5805 від 25.10.2011 року (681 кв.м.)

При цьому, при проведенні судової земельно-технічної експертизи № 2272 від 25.05.2016р., дослідження проводились методом-візуально-інструментального обстеження, з зіставленням результатів обстеження з наданою документацією, та на відміну від судової будівельно-технічної експертизи №5805 від 25.10.2011 року, були враховані дані геодезичної зйомки території земельної ділянки здійсненої у 2016р.

Стосовно посилань відповідача на те, що вона не надавала згоди на побудову відповідного паркану, то вказана обставина на правильність висновків суду першої інстанції не впливає.

Також відхиляються доводи ОСОБА_3 про безпідставність встановлення земельного сервітуту позивачу, з огляду на таке.

В силу ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Згідно ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема: а) право проходу та проїзду на велосипеді; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Статтею 100 ЗК України визначено порядок встановлення земельних сервітутів, де зазначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до п. 3.25 Державних будівельних норм (ДБН 360-92 ** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень") для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни требі приймати не менше 1,0 м. При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель і карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Крім того, в силу п. 22-2 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року № 2), вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч. 1 ст. 401 ЦК, ч. 1 ст. 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч. 2 ст. 401, п. 6 ч. 1 ст. 406 ЦК).

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК, і цей перелік не є вичерпним.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити осяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

При цьому колегія суддів відзначає, що необхідність встановлення відповідного земельного сервітуту обгрунтована висновком судової земельно-технічної експертизи № 2272 від 25.05.2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський