Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/312/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є.Б.
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області, третя особа реєстраційна служба Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що його батько ОСОБА_3 за життя збудував житловий будинок № 85 по вул. Калініна у смт. Черняхові. Зазначений будинок складається з двох ізольованих квартир.

Вказує, що 21 березня 1980 року батько подарував йому 47/100 частин вказаного будинку з відповідними надвірними будівлями, що підтверджується договором дарування. Після укладення договору дарування він постійно проживає за вказаною адресою. Іншу частину житлового будинку та надвірних споруд, а саме 53/100 ід. частки, батько подарував дочці ОСОБА_4, яка проживала на території Луганської області та з часу посвідчення вказаного договору дарування не зареєструвала своє право власності в органах БТІ, жодного разу не приїздила у смт Черняхів та не здійснювала утримання будинку, пояснюючи це тим, що дане нерухоме майно їй не потрібне та вона не претендуватиме на нього.

ОСОБА_2 також зазначає, що з 1980 року він за власні кошти здійснив газифікацію та ремонт всього будинку, витративши 63000 грн. 14 серпня 1999 року його сестра ОСОБА_4 померла. За життя від неї та її родини не надходило жодних скарг та вимог щодо звільнення спірного будинку, а також щодо незаконного користування ним . Відповідачем також подібних вимог не заявлено.

Оскільки володіння будинком здійснювалося ним безперервно з 21 березня 1980 року, а саме понад 30 років, цей строк враховується для застосування набувальної давності.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням зменшених позовних вимог, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 53/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями: сарай-літня кухня (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), погріб (Е), уборна (У), колодязь (К), а також на присадибну земельну ділянку, площею 0,7 га, які розташовані по вул. Калініна, № 85 у смт. Черняхові Житомирської області.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 53/100 частини житлового будинку по вул. Калініна, №85 в смт. Черняхові Житомирської області, з надвірним будівлями: сарай-літня кухня (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), погріб (Е), уборна (У), колодязь (К).

Визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на присадибну земельну ділянку, площею 0,7 га, яка розташована за адресою: смт. Черняхів Житомирської області, вул. Калініна, № 85.

Ухвалою цього ж суду від 21 квітня 2015 року виправлено описку у рішенні, а саме, у тексті рішення змінено площу присадибної земельної ділянки, право власності на яку визнано за позивачем, із «0,7 га» на «0,09 га».

Третій абзац резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент. код НОМЕР_1, право власності на нерухоме майно присадибну земельну ділянку, площею 0,09 га, що знаходиться за адресою : смт Черняхів, вул. Калініна, 85 у Житомирській області, за набувальною давністю».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що на підставі договору дарування № 1653 від 24 вересня 1983 року його дружині ОСОБА_4 належало 53/100 частини спірного житлового будинку. Прийнявши спадщину після смерті дружини, він набув право власності й на зазначену частину житлового будинку, яка входила до спадкової маси. Вказує, що користувався прийнятою спадщиною, оскільки щороку приїздив до смт Черняхів та проживав у належній йому частині будинку протягом 1-2 місяців щоліта.

Вважає безпідставним твердження позивача про те, що право власності за ОСОБА_4 на належні їй 53/100 частини будинку не було зареєстровано, оскільки це спростовується фактом вчинення КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради реєстраційного напису про внесення відомостей в реєстрово-кадастрову книгу № 7 за № 1017 інвентаризаційної справи № 1566.

Окрім того, факт прийняття ним спадщини після смерті дружини підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Ровеньківської державної нотаріальної контори Луганської області 28 вересня 2000 року та матеріалами спадкової справи.

Також звертає увагу суду на ту обставину, що план спірної земельної ділянки, наданої ОСОБА_3 згідно з рішенням виконкому Черняхівської селищної ради № 22 від 18 листопада 1968 року для будівництва, свідчить про те, що зазначена ділянка має площу 0,10 га. При цьому, дана земельна ділянка не перебувала у приватній власності співвласників житлового будинку.

Вважає, що, спірне нерухоме майно взагалі не може перейти за набувальною давністю до фізичних та юридичних осіб, оскільки таке право може бути набуто лише в порядку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу.

На думку представників позивача, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки ОСОБА_2 добросовісно користувався частиною житлового будинку, яка була подарована його сестрі. Остання за життя не заперечувала щодо проживання брата у даному житловому приміщенні та не мала наміру користуватись й розпоряджатись цим житлом.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину ніхто не прийняв, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру. Долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про право на спадщину за законом свідчить про ту обставину, що після смерті своєї дружини ОСОБА_1 прийняв у спадщину лише ? частину автомобіля. Однак, зазначене не вказує на наявність у нього підстав претендувати на 53/100 частини даного житлового будинку. Окрім того, спадщину після смерті ОСОБА_4 могли прийняти й інші особи. Також ОСОБА_1 не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне житлове приміщення.

Тривалий час користуючись житловим будинком за усною домовленістю із сестрою, позивач за власні кошти здійснював утримання будинку та його ремонт.

Представники позивача звернули увагу суду на ту обставину, що Черняхівська селищна рада визнала позовні вимоги. Також наполягали на застосуванні судом строку позовної давності, що, на їхню думку, є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Окрім того, неодноразово наголошували на відсутності підстав для відкриття апеляційного провадження та порушенні судом вимог закону при вирішенні даного питання.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на 47/100 частин житлового будинку, розташованого в смт. Черняхові Житомирської області, по вул. Калініна, №85, на підставі договору дарування, укладеного між останнім та його батьком ОСОБА_3 21 березня 1980 року.

24 вересня 1988 року ОСОБА_3 подарував 53/100 частини вказаного житлового будинку ОСОБА_4, що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори 24 вересня 1988 року, та зареєстрованим в реєстрі за №1653. Право власності на зазначену частину житлового будинку було зареєстроване за ОСОБА_4 у КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради.

Матеріали справи також свідчать, що 14 серпня 1999 року ОСОБА_4 померла.

В судовому засіданні представники позивача, ОСОБА_1 та його представник пояснили, що на час укладення договору дарування 53/100 частин вказаного житлового будинку й до дня смерті ОСОБА_4 постійно проживала на території Луганської області.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК УРСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, спадщина була відкрита за останнім постійним місцем проживання спадкодавця.

28 березня 2000 року державним нотаріусом Ровеньківської державної нотаріальної контори Луганської області на імя чоловіка померлої ОСОБА_4 ОСОБА_1, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину автомобіля ВАЗ-2101, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Оскільки зазначений транспортний засіб був придбаний подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 28 березня 2000 року на імя ОСОБА_1 також видано свідоцтво про право власності на ? частину цього автомобіля.

Зміст зазначених документів свідчить про те, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна після смерті дружини, який у встановлений законом строк прийняв спадщину.

Згідно з приписами ст. 548 ЦК УРСР ( в редакції, чинній на час відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням.

Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, та обставина, що ОСОБА_1, прийнявши спадщину після смерті дружини, до складу якої входить 53/100 частини спірного житлового будинку, не одержав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, не позбавляє його права на це майно, як спадкоємця за законом першої черги.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції належним чином не зясував дійсних обставин та не вирішив питання щодо залучення ОСОБА_1 до участі у справі, оскільки зазначене рішення порушує його права.

Також судом першої інстанції не враховано наступне.

За змістом ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п. 9,11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових» №5 від 7 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( стаття 214 ЦПК України).

Таким чином, зміст ст.344 ЦК України свідчить, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

В даному випадку володіння зазначеною частиною житлового будинку добросовісним не може бути визнано, оскільки позивач користувався цим нерухомим майном без достатніх правових підстав.

Право власності на 53/100 частини вказаного житлового будинку зареєстроване за ОСОБА_4, а сам по собі факт користування позивачем даним житлом та проведення ремонтних робіт у будинку не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового, - про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, звернувся до суду із заявою про винесення окремої ухвали у звязку з порушенням вимог закону представником апелянта.

Оскільки під час розгляду справи судом не виявлено жодних порушень вимог законодавства, які, на думку представника позивача, були здійснені представником ОСОБА_1 ОСОБА_6, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для винесення окремої ухвали.

Керуючись ст. ст. 209,303, 307, 309,313,314,316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення,- про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 831 грн. 10 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: