Номер провадження 2/754/296/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Панченко О.М.

при секретарі Полярній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Обґрунтовуючи позов, позивач виходить з того, що між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем ОСОБА_2 19.06.2008 року було укладено кредитний договір №2634/0608/55-013, згідно умов якого відповідач отримав від Банку кредит у сумі 140 000.00 доларів США до 17.06.2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11.90% річних. Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушує передбачені договором строки сплати заборгованості. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінєю АТ «СведБанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та обов»язків Нового Кредитора.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором 19.06.2008 року відповідачем ОСОБА_1, як іпотекодавцем за договором іпотеки №2634/0608/55-013-Z-1 було передано в іпотеку Банку нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на неналежне виконання відповідачем умов договору кредиту від 19.06.2008 року позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 2262089.08 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану вище квартиру.

У судовому засіданні представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог в якій вказав про те, що належним у справі відповідачем є ОСОБА_1, а третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову є ОСОБА_2. Просила суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 2 262089.08 грн. з яких тіло кредиту -1808193.93 грн., відсотки - 279608.41 грн., пеня - 163838.99 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 5917.87 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 4529.88 грн. за кредитним договором №2634/0608/55-013 від 19.06.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою 04217 АДРЕСА_1; загальна площа: 95.6 кв.м; житлова площа: 63.4 кв. м. (на підставі Договору іпотеки № 2634/0608/55-013-Z-1 від 19.06.2008 року), що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 05.03.2008 року Київської міською державною адміністрацією згідно Наказу Головного управління житлового забезпечення від 29.02.2008 року №392-С та зареєстрованого в Київському міському БТІ 20.03.2008 року в книзі №д.38-269 за р/н 363 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» ; визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: 04217 АДРЕСА_1; загальна площа: 95.6 кв.м; житлова площа: 63.4 кв. м. В останнє судове засідання представник позивача не з»явилася, направивши письмову заяву в якій просила суд проводити судовий розгляд без її участі, підтримавши вимоги позову в повному обсязі.

Відповідач у справі ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився. Його представник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа у справі ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті за відсутності третьої особи по справі.

Вислухавши пояснення представника ПАТ «Дельта Банк» та представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії кредитного договору № 2634/0608/55-013 від 19.06.2008 року такий було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем ОСОБА_2 та згідно умов якого відповідач отримав від Банку кредит у сумі 140 000.00 доларів США до 17.06.2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11.90% річних. Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушує передбачені договором строки сплати заборгованості.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінєю АТ «СведБанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та обов»язків Нового Кредитора.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором 19.06.2008 року відповідачем ОСОБА_1, як іпотекодавцем за договором іпотеки №2634/0608/55-013-Z-1 було передано в іпотеку Банку нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В рахунок виконання основного зобов»язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, у порядку, передбаченому ст.ст. 36,37 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладених між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Сведбанк», останній передав ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги за кредитним договором № 2634/0608/55-013 від 19.06.2008 року і іпотечним договором № 2634/0608/55-013-Z-1 від 19.06.2008 року.

Відповідно до умов кредитного договору кредитор має право за порушення умов даного кредитного договору, щодо погашення кредиту і відсотків щомісячними платежами, достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками, пені та трьох процентів річних від простроченої суми.

Як вказує ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 не виконує належним чином своїх зобов'язань, щодо погашення кредиту разом із відсотками щомісячними платежами.

Визначена ПАТ «Дельта Банк» станом на 06.07.2015 року і перевірена судом, сума заборгованості у відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором № 2634/0608/55-013 від 19.06.2008 року, становить: 2 262089 грн. 08 коп.. і складається із заборгованості за кредитом, відсотками, пені та трьох процентів річних від простроченої суми.

Згідно зі ст. ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-ІV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству,більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна,стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування.Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог

іпотеко держателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір прозадоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до преамбули Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, незаконні скуповування, продаж, обмін чи використання валютних цінностей як засобу платежу або як застави, тобто вчинення цих дій без відповідного дозволу (ліцензії), якщо відповідно до цього Декрету та інших актів валютного законодавства наявність такого дозволу (ліцензії) є обов'язковою, тягнуть за собою адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством України.

П. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, визначено перелік мір відповідальності (фінансові санкції).

Зазначене дає підстави для висновку, що саме по собі порушення валютного законодавства, не є підставою для визнання цивільно-правових угод недійсними, а є підставою для застосування до винних осіб мір відповідальності визначених чинним законодавством.

Відповідно до п. 10 - п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦКпередбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Відповідно до наявних у матеріалах справи, копій: банківської ліцензії №38 від 07.12.2007 року, дозволу №38-2 від 07.12.2007 року, додатку до дозволу від 07.12.2007 року №38-2 ВАТ «Сведбанк» мало право на здійснення банківських операцій у іноземній валюті.

Відповідно до положень пункту 12.3.1. іпотечного договору № 2634/0608/55-013-Z-1 від 19.06.2008 року, ПАТ «Дельта Банк» має право в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2634/0608/55-013 від 19.06.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до наявного в матеріалах справи, висновку суб'єкта оціночної діяльності, станом на 29.09.2015 року, ринкова вартість чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею: 95.6 кв. м., становить: 1045686.00 грн..

Зазначений висновок суб'єкта оціночної діяльності, щодо визначення ринкової вартості предмета іпотеки, учасниками даного судового процесу не спростовувався.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, суд вважає обґрунтованими.

Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», відповідач зі своїм представником суду не надали і судом таких доказів не здобуто.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ, на вищевказану квартиру, як предмет іпотеки, не може бути примусово звернуто стягнення.

Тому, рішення суду в частині звернення стягнення на предмети іпотеки відстрочується до скасування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ.

Оскільки позов задовольняється, а позивач за первісним позовом був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,- задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості у розмірі 2262089.08 грн. з яких: тіло кредиту -1808193.93 грн., відсотки - 279608.41 грн., пеня - 163838.99 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 5917.87 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 4529.88 грн. за кредитним договором №2634/0608/55-013 від 19.06.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою 04217 АДРЕСА_1; загальна площа: 95.6 кв.м; житлова площа: 63.4 кв. м. (на підставі Договору іпотеки № 2634/0608/55-013-Z-1 від 19.06.2008 року), що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 05.03.2008 року Київської міською державною адміністрацією згідно Наказу Головного управління житлового забезпечення від 29.02.2008 року №392-С та зареєстрованого в Київському міському БТІ 20.03.2008 року в книзі №д.38-269 за р/н 363 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» .

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: 04217 АДРЕСА_1; загальна площа: 95.6 кв.м; житлова площа: 63.4 кв. м.

Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмети іпотеки відстрочити до скасування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VІІ.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3 654 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: