РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12231/17

пр. № 2/759/4970/17

05 грудня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання додосягненян дитиною трьохрічного віку, посилаючись на ті підстави, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину та у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання.

Позивач та представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на те, що дитина потребує додаткових витрат.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з тих підстав, що відповідач на даний момент офіційно не працює, за станом здоров'я звільнений з роботи, а також орендує квартиру, тому може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн 00 коп. лише на утримання дитини.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.09.2001 зареєстрованого у відділі реєстрації актів цивільного стану Радомишльського району Житомирської області, актовий запис №70 (а.с. 4).

Від даного шлюбу у подружжя є спільна дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи НОМЕР_2 від 22.05.2017 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно наказу №7/03-17 від 02.03.2017 ТОВ «Альго-Фарм» ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку з 03.03.2017 по 01.01.2020 (а.с. 7).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень житла, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи,які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Враховуючи обов'язок обох батьків утримувати дитину, а також обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу України та погодження сторін, щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним призначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України визначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Враховуючи ту обставину, що позивач не надала належних доказів про скрутний матеріальний стан у якому вона перебуває, а також беручи до уваги стан здоров'я відповідача по справі у задоволені вимог позивача щодо стягнення аліментів на її утримання слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави стягнення аліментів з відповідача підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57, 60, 61, 88, 179, 212, 214, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 180-184, 191, 192, 197 Сімейного кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця с. Жабинці, Чемеровецького району, Хмельницької області) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16.08.2017 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір по справі у розмірі 640 грн 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: