Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок пожежі, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє через представника ОСОБА_9, на ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом та просили стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 1 419 449,63 грн. та по 100 000 грн. з кожного в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_5 925 615 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_4 відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє через представника ОСОБА_9, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 04 травня 2011 року представниками ОСОБА_10 - ОСОБА_11 та ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року (том 2 а. с. 51-56).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діяла через представників ОСОБА_11 та ОСОБА_9, задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року змінено в частині розміру відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 серпня 2012 року рішення апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2012 року скасовано та залишено в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року набрало законної сили.

16 вересня 2016 року ОСОБА_6 повторно подала апеляційну скаргу на рішення суду від 11 квітня 2011 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення суду першої інстанції.

У грудні 2016 року ОСОБА_6, яка діяла через представника ОСОБА_9, втретє подала апеляційну скаргу на рішення суду від 11 квітня 2011 року (том 5 а. с. 206-229).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що наявні правові підстави для застосування вимог п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України, оскільки ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення суду першої інстанції.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Враховуючи викладене, докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє через представника ОСОБА_9, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К.Гримич