Справа № 464/506/17
пр.№ 2/464/557/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом кредитної спілки «Львівська» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 2016-347 «Ринковий-Готівковий» від 27.07.2016р. в розмірі 6 751,40 грн. та судові витрати в сумі 1600 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно кредитного договору № 2016-347 «Ринковий-Готівковий» від 27.07.2016р. позичальник ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 4 000,00 грн. строком до 27.07.2017р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60% річних. Одночасно, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27.07.2016р. між кредитодавцем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого останній, як поручитель зобов'язався відповідати перед кредитодавцем на засадах солідарного боржника за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. Однак, відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, належним чином не повертали отримані кошти та не сплачували нараховані відсотки, на попередження не реагують. В зв'язку із зазначеним просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в судовому порядку.

Представник позивача подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.

У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої позивачем заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2016р. між позивачем КС «Львівська» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2016-347 «Ринковий-Готівковий», згідно якого позичальнику було надано кредит в розмірі 4 000,00 грн. строком до 27.07.2017р., сплачуючи за користування кредитом проценти річні у розмірі 60 % та зобов'язавшись здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, КС «Львівська» уклала договір поруки від 27.07.2016р. з відповідачем ОСОБА_2, який в свою чергу взяв на себе зобов'язання відповідати за виконання боржником - відповідачкою ОСОБА_1 умов кредитного договору № 2016-347 від 27.07.2016р. та відповідно нести солідарну відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання позичальником.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п.2.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний використати кредит за цільовим призначенням; погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному розділом 3 цього договору; надавати кредитодавцю всі необхідні документи для здійснення перевірки цільового використання кредиту; у разі відмови від зміни процентної ставки кредитодавцем - повідомити кредитодавця про свою незгоду з новою процентною ставкою, погасити повну заборгованість за кредитом не пізніше десяти банківських днів з дня отримання повідомлення про такі зміни та сплатити кредитодавцю проценти відповідно до ставки, яка була попередньо погоджена сторонами, за час фактичного користування кредитом. Відсутність повідомлення про заперечення позичальника на зміну процентної ставки вважається його згодою зі зміненою процентною ставкою.

Пунктом 2.1.1 кредитного договору передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі наявності хоча б однієї із наступних обставин: використання кредиту за нецільовим призначенням; затриманням сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; невиконання позичальником обов'язків, встановлених цим договором, щодо забезпечення повернення кредиту, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які кредитодавець не несе відповідальності.

Вказані положення кредитного договору відповідають також вимогам ч.2 ст.1050 ЦК України, згідно якої, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 умов кредитного договору належним чином не виконувала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених графіками повернення кредиту, на вимогу банку порушень не усунула.

З представленого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.01.2017р. загальна сума боргу за кредитним договором становить 5 478,63 грн., з яких: 3660,41 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 950,70 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 867,52 грн. - заборгованість по додаткових відсотках.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, не повернула отриманий кредит, чим не виконала взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором № 2016-347 «Ринковий-Готівковий» від 27.07.2016р. в розмірі 5478,63 грн., підлягає стягненню на користь позивача солідарно з відповідача ОСОБА_1 як позичальника, та відповідача ОСОБА_2, як поручителя.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 3 відсотків річних та індексу інфляції у зв'язку з порушенням договірних зобов'язань, які підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з врахуванням даних поданого позивачем розрахунку, сума 3% річних за період з 26.08.2016р. по 31.01.2017р. становить 47,53 грн., яка отримана в результаті розрахунку за формулою: 3 660,41 (борг по кредиту) х 3% / 365 (дні у році) х 158 (днів прострочення зобов'язань) = 47,53 грн., та котра підлягає солідарному стягненню з відповідачів в користь позивача.

Інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

Втрати від інфляції за несвоєчасний розрахунок відповідачів з суми боргу 3 660,41 грн. за період вересень-грудень 2016 року становить 274,53 грн., який розрахований наступним чином: 3660,41 (сума боргу) х 107,5% (індекс інфляції) = 3934,94 грн., як результат 3934,94 - 3660,41 = 274,53 грн. - втрати від інфляції за 2016 рік, які також підлягають солідарному стягненню з відповідачів в користь кредитної спілки.

Водночас, не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання відповідачів відшкодувати позивачу матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди з огляду на наступне.

Позивачем в обгрунтування даної вимоги посилається на те, що всі кошти, які кредитна спілка надає в кредит, є особистими заощадженнями її членів, а тому, через несвоєчасне повернення кредиту боржником, члени кредитної спілки не одержали заощаджень, оскільки суму боргу можна було надати в кредит іншим членам кредитної спілки.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 2 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень ст.623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватись заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма зобов`язує кредитора своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів. Такий має довести, що протягом дії договору вживав заходів для отримання доходів, планував доходи, робив усе можливе для їх отримання, та неодмінно мав би дохід, якби кредитний договір був виконаним.

Аналізуючи позовну вимогу про відшкодування упущеної вигоди в призмі норм ст.22 та ч.4 ст.623 ЦК України, суд відзначає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були би ним отримані у разі належного виконання договірних зобов'язань.

З врахуванням вищевикладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди, яку останній міг отримати, оскільки позивачем при визначенні реальності неодержаних доходів не наведено доказів вжиття ним заходів, для їх одержання, а також документально підтверджуючих відомостей про планові доходи кредитної спілки.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів в користь позивача, відповідно до частини задоволених вимог, слід стягнути понесенні судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 800 грн. з кожного.

На підставі ст.ст.22, 526, 527, 530, 543, 554, 610, 611, 623, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10, 60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2) на користь кредитної спілки «Львівська» () заборгованість (в т.ч. з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних) за кредитним договором № 2016-347 «Ринковий-Готівковий» від 27.07.2016р. в загальній сумі 5 800 гривень 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2) на користь кредитної спілки «Львівська» () по 800 гривень судових витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: