Справа № 2-828/12 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3695/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 23.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2012 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У грудні 2011 року позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Універсал Банк».

Відповідно до умов Кредитного договору № CL9692 від 28 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит у сумі 87 882,06 доларів США строком до 10 грудня 2015 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань 28 грудня 2007 року між банком і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № CL9692, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_2 за кредитним договором.

Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме в порядку, передбаченому кредитним договором, ОСОБА_2 було перераховано кредитні кошти в сумі 87 882,06 доларів США на її поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Універсал Банк».

У порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання - не сплачувала проценти за користування кредитними коштами та не повертала чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку погашення. Так, станом на 09 березня 2011 року у позичальника прострочена заборгованість по зобов'язаннях щодо повернення за кредитним договором чергових платежів та відсотків становить 31 565,52 доларів США.

Загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 06 грудня 2011 року складає 97 479,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 754 879 грн. 68 коп., а саме: прострочена заборгованість по кредиту - 77 846,17 доларів США; нараховані відсотки - 14 808,98 доларів США; підвищені відсотки - 1 824,09 доларів США.

Враховуючи викладене, позивач ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором № CL9692 від 28 грудня 2007 року у сумі 97 479,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 754 879 грн. 68 коп., а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 823 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № CL9692 від 28 грудня 2007 року у розмірі 97 479 доларів США 24 центів, що еквівалентно 754 879 грн. 68 коп., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 823 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просили рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не у повному обсязі відповідає зазначеним вимогам, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № CL9692, згідно умов п. 1.1 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому договорі, додатку 1 та додатку 2, а позичальник зобов'язується погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором, додатком 1 та додатком 2.

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань, взятих ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором, між ВАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № CL9692 від 28 грудня 2007 року.

Відповідно до умов п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з оформленням кредиту на авто № CL9692 від 28 грудня 2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно умов п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Як було встановлено судом, банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме в порядку, передбаченому кредитним договором, ОСОБА_2 було перераховано кредитні кошти у сумі 87 882,06 доларів США на її поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Універсал Банк». У свою чергу позичальник зобов'язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно умов кредитного договору.

У порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку погашення. Так, станом на 09 березня 2011 року у позичальника прострочена заборгованість по зобов'язаннях щодо повернення за кредитним договором чергових платежів та відсотків становить 31 565,52 доларів США.

17 липня 2009 року ОСОБА_2 було направлено вимоги про повернення всієї суми кредиту, проте останньою не було вчинено жодних дій, щоб свідчили про намір у добровільному порядку сплатити заборгованість. Таким чином, у позичальника виник обов'язок повністю погасити кредит.

17 липня 2009 року поручителю ОСОБА_3 направлено вимогу про усунення порушень, які виникли внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Однак, останнім не було вчинено жодних дій, що б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити заборгованість.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було виконано свої зобов'язання по договору в повному обсязі, проте ні відповідач, ні його поручитель у встановлені строки борг не повернули та не сплачували відсотки за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2239цс15, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання повинна бути пред'явлена в межах терміну дії поруки (6 місяців, 1 року або будь-якого іншого терміну, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах терміну дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав зазначені в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого за межами зазначеного терміну, оскільки із закінченням терміну припинилося матеріальне право.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відносить до преклюзивних строків.

А тому, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для її припинення, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Пунктом 4.2 зазначеного договору поруки вказано, що порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою. Тобто, без встановлення строку його дії.

Колегія суддів звертає увагу, що банк звернувся до поручителя з позовом у грудні 2011 року, тобто із пропуском зазначеного в ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому наявні підстави для відмови в позові до поручителя ОСОБА_3 у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості з поручителя за договором поруки, оскільки при вирішенні даного питання судом було порушено норми матеріального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності з до ОСОБА_2 є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом у грудні 2011 року, тобто в межах загальних строків позовної давності.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення з нього заборгованості у зв'язку з порушенням норм матеріального права. В іншій частині рішення було ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегією суддів встановлено не було.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2012 року в частинні солідарного стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за договором поруки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_5