Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Хортиця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою кредитної спілки «Хортиця» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року кредитна спілка «Хортиця» (далі - КС «Хортиця», спілка) звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 12 квітня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 1 700 грн. на строк 12 місяців. Пунктом 2.3 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної виплати передбачених цим договором сум, кредитор має право отримати від позичальника додаткові проценти у розмірі 0,2 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. На забезпечення виконання умов цього договору спілка того ж дня уклала із ОСОБА_3 договір поруки. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2008 року, що набрало законної сили, з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість у розмірі 4 832,39 грн.

Посилаючись на те, що судове рішення не виконано, заборгованість не сплачена, КС «Хортиця», з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: стягнути з ОСОБА_2 проценти за користування кредитними коштами згідно п. 2.3 кредитного договору, нараховані за період з 19 травня 2013 року по 01 грудня 2016 року, у розмірі 4 392,80 грн., інфляційні втрати на суму 1 641,58 грн.; стягнути солідарно з відповідачів проценти згідно з п. 2.3 договору кредиту у розмірі 1 285,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 210,10 грн. за період з 19 листопада 2015 року по 01 грудня 2016 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року, у задоволенні позову КС «Хортиця» відмовлено.

У касаційній скарзі КС «Хортиця» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 12 квітня 2007 року між КС «Хортиця» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 1 700 грн. на строк 12 місяців.

На забезпечення виконання умов цього договору КС «Хортиця» того ж дня уклала із ОСОБА_3 договір поруки.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2008 року, що набрало законної сили, з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість у розмірі 4 832,39 грн. У примусовому порядку рішення суду не виконувалося.

Пред'являючи позов, КС «Хортиця» посилалась на те, що судове рішення не виконано і заборгованість не сплачена.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обгрнутованого висновку про те, що строк дії кредитного договору закінчився 12 квітня 2008 року, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2008 року з відповідачів солідарно стягнуто кредитну заборгованість, тому КС «Хортиця», звернувшись до суду із даним позовом у 2016 році пропустила трирічний строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявив представник ОСОБА_2 (а.с. 111-112).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Хортиця» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

І.М. Фаловська