Справа № 715/1333/17
Провадження № 2/715/616/17
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2017 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Цуренка В.А.,
секретаря судового засідання Оршевська С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування запису у Поземельній книзі,-
Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із вищевказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Йорданештьсякої сільської ради було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0020 га смуги відведення залізниці на 9км+004м до 9км+014м перебуває у власності ОСОБА_1 накладається на смугу відведення залізниці. вказану земельну ділянку рішенням Йорданештської сільської ради від 23.10.2009 №156-30/2009 передано у власність Відповідачу для ведення особистого селянського господарства. На земельну ділянку, яка накладається (перетинається) із смугою відведення залізниці площею 0,0020га видано державний акт та зареєстровано в державному земельному кадастрі за НОМЕР_1. Згадане вище рішення Йорданештської сільської ради визнано незаконним рішенням Глибоцького районного суду від 06.11.2015 в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_1 в приватну власність площею 0,4678 га для ведення особистого селянського господарства. Проте, цим рішенням було скасовано тільки один з державних актів, які відповідачу було видано на підставі цього рішення сільської ради, оскільки одночасно не було заявлено в позовних вимогах скасування і оскаржуваного акту на землю, так як технічна документація в даній частині смуги відведення була виготовлена та передана залізниці в пізніший час, а тому про існування ще однієї накладки у з відповідачем, залізниці на момент подання позову про скарження рішення ради не було відомо. Таким чином, рішенням суду, що набрало законної сили встановлено факт незаконності виділення земельної ділянки ОСОБА_1 в приватну власність площею 0,4678 га для ведення особистого селянського господарства. І як наслідок має бути визнано і державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі скасованого рішення сільської ради. Просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку виданого на підставі рішення Йорданештської сільської ради від 23.10.2009 року № 156-30/2009 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером № НОМЕР_2 у Державному реєстрі прав, та скасування запису у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, а також стягнути з відповідачів судові витрати.
Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи.
Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, проте направив до суджу заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, розгляд справи просить провести у їх відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Судом встановлено, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення в межах Глибоцького району Чернівецької області Державним територіально - галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» укладено договір із землевпорядною організацією ПП «Ріга» від 30.12.2013р. №Л/П-134382/НЮ про виконання робіт з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в межах існуючої смуги відведення. На виконання умов зазначеного договору ПП «Ріга» виготовило Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об'єктами залізничного транспорту за напрямком Глибока - Берегомет від 6км+515м до 9км+309м в адміністративних межах населеного пункту с. Йорданешти Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, що є підставою для реєстрації земель. В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення виявлено, що земельна ділянка від 9км+004м до 9км+014м що перебуває у власності ОСОБА_1 частково, площею 0,0020 га накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку рішенням ХХХ сесії ІІ скликання Йорданештської сільської ради від 23.10.2009р. №156-30/2009 передано у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, в селі Йорданешти, Глибоцького району, Чернівецької області. На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 виготовлено Державний акт на підставі вищенаведеного рішення. Земельна ділянка, яка накладається (перетинається) із смугою відведення залізниці площею 0,0020 га, зареєстрована в державному земельному кадастрі № НОМЕР_2.
Згадане вище рішення Йорданештської сільської ради визнано незаконним рішенням Глибоцького районного суду від 06.11.2015 в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_1 в приватну власність площею 0,4678 га для ведення особистого селянського господарства. Проте, цим рішенням було скасовано тільки один з державних актів, які відповідачу було видано на підставі цього рішення сільської ради, оскільки одночасно не було заявлено в позовних вимогах скасування і оскаржуваного акту на землю, так як технічна документація в даній частині смуги відведення була виготовлена та передана залізниці в пізніший час, а тому про існування ще однієї накладки у з відповідачем, залізниці на момент подання позову про скарження рішення ради не було відомо.
Згідно «Плана границ полосы ж.д. отвода линии Адынката-Берхомет Львовской железной дороги, в административных границах Черновицкого района Черновицкой области от 6км+515м до 9км+309м», який є належним доказом землекористування залізниці, розробленого та погодженого «Дорожною проектною конторою Юго-Западной ж.д. в 1959 році, ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону становить 15 м від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_1 частково входить у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки ОСОБА_1 в смузі відведення залізниці становить 0,0020 га.
Згідно Закону України від 23.02.2012 № 4442-УІ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту тягального користування» публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» і є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 ДТГО «Львівська залізниця» здійснює діяльність в якості регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця ".
Відповідно до ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі під державними залізницями.
Розміри земельної ділянки, необхідної для експлуатації та обслуговування об'єктів транспорту визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації, що передбачено ст.11 Закону України «Про транспорт», яка діяла, як на момент прийняття оскаржуваного рішення, так і є чинною на цей час.
Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 за № 24, де зазначено, що «размеры земельних участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией».
Окрім того, саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги калії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, а смуга відведення залізниці, відображена у Плані смуги відведення лінії Адинката-Берхомет Чернівецької області.
Ст. 68 Земельного кодексу України (2001 року), ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту.
Таким чином правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб аніж визначено законодавством.
Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільська рада не вправі була розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташовані державні підприємства.
Право Залізниці на земельну ділянку в межах Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, в тому числі і на спірну, виникло задовго до реєстрації права ОСОБА_1, та не було жодним чином припинене на підставі наступного.
Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; «Положение о землях предоставленных транспорту» затверджених постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928).
Згідно із п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 положення п.6 діючої Постанови Верховної Ради Української РСР від 08.12.1990 «Про земельну реформу» №563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не виповідає Конституції України (є неконституційним).
Право користування Залізниці спірною земельною ділянкою відповідно до ст.11 ЦК України 2003 року виникло безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства.
Інститут державних актів, як правовстановлюючих документів, було введено в дію Земельним кодексом УРСР 1970 року. Пунктом 2 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 25.12.1970 «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу УРСР» передбачалося, що норми Земельного кодексу УРСР (1970 року) застосовувались до правовідносин, які виникли після введення його в дію.
Розміри земельної ділянки Залізниці, визначені Планом смуги відведення відповідають даним, що підтверджується довідкою Відділу Держземагенства у Глибоцькому районі станом на 01.01.2012р, відповідно до якої під об'єктами залізничного транспорту в межах с. Йорданешти Глибоцького району знаходиться площа 6,9 га. Зазначеною довідкою підтверджується факт землекористування залізниці.
Залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу «Чернівецька дистанція колії ДТГО «Львівська залізниця» від 21.08.2015 №10/41.
Керуючись вищенаведеним, вважаю законним право користування Залізницею землями в межах смуги відведення, та на підставі норм вищевказаного законодавства залізниця є землекористувачем, а План смуги відведення є належним доказом землекористування.
Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких с вичерпним.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення Залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у Залізниці не проводилося.
Слід зазначити, що Відповідачі до Залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою Залізниця не надавала.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку становлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірна земельна ділянка відповідача, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.
Згідно із ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А відповідно до ч.3 даної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Разом з тим, не можна погодитись із доводами позивача про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку та скасування запису в Поземельній книзі щодо права власності, оскільки інформація про зміну відомостей про земельну ділянку вноситься до Державного земельного кадастру відповідно до вимог, визначених в Законі України «Про Державний земельний кадастр».
Відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд керується Законом України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень", згідно з яким передбачена певна процедура реєстрації прав на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки.
Пунктом 2 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону) передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із частинами шостою, сьомою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.
За положеннями ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр»записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Стаття 27 цього Закону передбачає скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до державного реєстру прав. Визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації.
За змістом вказаних норм, підстав для покладання на Управління Держземагенства обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку немає. Заінтересована особа не позбавлена можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року, у справі № 3-150гс14, у подібних правовідносинах.
При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
З огляду на те, що позов задоволено частково, а саме: на 2 %, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 32 гривні, 00 коп. (з розрахунку: 2 % від 1600,00 = 32,00 грн.).
На підставі наведеного, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, керуючись ст. ст.3, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 79, 84, 88, 179, 212-215 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця»- задовольнити частково.
Визнати частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 11 квітня 2011 року ОСОБА_1 на підставі рішення Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 23 жовтня 2009 року № 156-30/2009 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в межах накладки на смугу відведення залізниці площею 0,0020 га.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 32 (тридцять дві) гривні, 00 копійок.
У задоволенні решти вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: