Номер справи 623/1275/17
Номер провадження 2/623/843/2017
РІШЕННЯ

іменем України

24 листопада 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Гуренко М.О.

з участю: секретаря Телешевської В.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

В червні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, який клопотанням від 23.05.17. змінила предмет позову (а.с.45), зазначивши вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення компенсації.

Просила стягнути з відповідача на мою користь компенсацію вартості 3/4 частки вказаної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, зазначивши в судовому рішенні про те, що право власності на 3/4 частку квартири переходить до відповідача після повної сплати ним компенсації та стягнути з відповідача розмір сплачених судових витрат.

В вересні 2017 року позивач надав уточнену позовну заяву та просив стягнути з відповідача компенсацію вартості 3/4 частки вартості, що становить - 91222,50 грн., вказаної квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1, зазначивши в судовому рішенні про те, що право власності на 3/4 частку квартири переходить до відповідача після повної сплати ним компенсації та стягнути з відповідача розмір сплачених судових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач та його представники позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 603/2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-646 від 30 червня 2015 року, виданого державним нотаріусом Ізюмської нотаріальної контори Харківської області, є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_6. Спадщина складається з 3/4 частини однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_2. (а.с.8).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 3/4 частини квартири підтверджено факт реєстрації права власності. (а.с.9).

Спірна квартира є однокімнатною, загальною площею 28,3 кв.м., в тому числі житлова-15,1 кв.м. кухня-5,9 кв.м. санвузол-3,2 кв.м. коридор-2,8 кв.м., вбудована шафа-0,4 кв.м., балкон -0,9 кв.м.

Відповідач у свою чергу став спадкоємцем та власником на 1/4 частину зазначеної квартири, яка на даний час знаходиться у спільній частковій власності.

Позивач та відповідачі не є членами однієї сімї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства.

Після прийняття та оформлення сторонами спадщини позивач запропонувала відповідачу виплатити йому грошима вартість його частки в квартирі в сумі що дорівнює 1/4 частки від вартості квартири відповідно до оцінки БТІ, балансова вартість якої складала - 101344,00 грн., яка була значно вища за експертну оцінку, яку проводили у червні 2015 року при прийнятті спадщини, відповідно до якої вартість квартири в цілому станом на 18.06.2015 року складала - 76600,00 грн. Тобто було запропоновано сплатити - 25000,00 грн. При цьому виходила з того, що спірна квартира є однокімнатною, і не може бути поділеною, а частка відповідача в ній є незначною і не може бути виділена в натурі.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року по справі № 623/4321/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про припинення його права власності на частку у спільному майні - відмовлено. Повернуто позивачу попередньо внесені кошти 19150,00 грн. та 11370,08 грн. на депозитний рахунок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області вартості 1/4 частки житлової однокімнатної квартири. (а.с.13-15).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду (справа № 623/634/16-ц) від 31 січня 2017 року, було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання вселення в житлове приміщення. В березні 2017 року відповідач на виконання рішення суду вселився одноособово у спільну однокімнатну квартиру, при цьому заявивши, що він буде сплачувати лише 1/4 від комунальних платежів, тобто відповідно до своєї частки. (а.с.16,17).

Частинами 1, 2 та 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Випадки, коли співвласник майна за власним бажанням бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно правового висновку ВСУ, викладеного у постанові від 13.01.2016 року у справі №6-2925цс15, виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених у п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Водночас, у відповідності до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд звертає особливу увагу на те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 13 частини 1 статті 365 ЦК, з обовязковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сімї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (постанова ВСУ від 16.01.2012у справі № 6-81цс11).

Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова ВСУ від 02.06.2014 у справі № 6-68цс14).

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Одночасно відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 319 ЦК України власність зобовязує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлена наявність спору щодо користування спільним майном, відсутність можливості встановлення порядку користування спільним майном відповідно до часток співвласників, неможливість виділу часток позивачів в натурі, відсутність матеріальної компенсації за користування належного їм майном відповідачем.

Водночас при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза, (абз. 4 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи відповідач пояснив, що він не спроможний компенсувати вартість частки, оскільки ніде не працює, не має ніякого доходу, не має матеріальної можливості внести на депозитний рахунок суду суму, що відповідає вартості 3/4 часток зазначеної квартири. Стягнення з нього компенсації становитиме для нього як наслідок нереальний до виконання та надмірний тягар.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 10-11, 57-61, 79-88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 372 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у сумі 91222,50 гривні, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, що знаходиться у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ М.О. Гуренко