Справа № 159/1935/17 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/1391/17 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар - Вергун Т.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3, про усунення спадкоємців від права на спадкування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3, про усунення спадкоємців від права на спадкування відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає його незаконним, при цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 66 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 2016 року, виданого Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

За своє життя спадкодавець ОСОБА_6 заповіту не склав. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_2 - син, ОСОБА_3 - дочка (факт батьківства встановлено рішенням Ковельського міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року), ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 - дочка.

Сторони по справі прийняли спадщину належним чином, своєчасно звернувшись до приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Заліської Н.М. з заявами про прийняття спадщини.

Вказані факти сторонами не заперечувались та підтверджені матеріалами спадкової справи №380/2016.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №86 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_6 помер у терапевтичному відділенні Ковельської ЦРЛ, причина смерті: цироз печінки.

У позовній заяві позивач покликався на те, що відповідачі не приймали участі в матеріальному утриманні свого чоловіка та батька в період часу коли він був непрацездатний і потребував матеріального забезпечення, в зв'язку з тяжким захворюванням та похилим віком.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не підтверджено факту безпорадного стану ОСОБА_6 та потреби в сторонньому догляді.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи з даної норми, суд повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та лікування.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при встановленні факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не довів, що ОСОБА_6 внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби перебував у безпорадному стані.

ОСОБА_6 проживав сам, окремо від сторін по справі у власному будинку, що підтверджується довідкою РЖКП 1 від 01.11.2016 року № 228, отримував пенсію і міг матеріально самостійно забезпечити умови свого життя.

З висновку комп'ютерної томографії, проведеної 01.03.2016 року ЛПЗ «Волинський обласний онкологічний диспансер», епікризу № 5018/942 від 14.05 - 31.05.2016 року Ковельської ЦРЛ, які подані в суд апеляційної інстанції вбачається, що він хворів на тяжкі хвороби. Однак, із них не можна встановити, що спадкодавець перебував у безпорадному стані і потребував стороннього догляду, допомоги чи піклування. Відсутнє лікарсько-консультативне заключення, що він потребував постійного стороннього догляду через хворобу.

Показання свідків щодо тяжкості стану ОСОБА_6, на які посилається в апеляційній скарзі позивач, не можуть бути повністю покладені в основу визнання померлого ОСОБА_6 таким, що перебував в безпорадному стані, так як вони не є фахівцями в галузі медицини, їхні покази оцінюються у сукупності з іншими доказами.

Також, в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю, а саме винну поведінку, яка б свідчила, що відповідачі мали можливість виконувати обов'язок щодо допомоги спадкодавцю, але не вчиняли необхідних дій для цього, не доведено потреби отримання допомоги саме від відповідачів, які проживали окремо, за кордоном, в Республіці Білорусь.

За життя померлий ОСОБА_6 не звертався про допомогу до відповідачів і судом не встановлено про відмову останніх від надання такої допомоги.

Не заслуговують на увагу твердження позивача, що висновки суду щодо наявності кримінального провадження, витрат пенсії ОСОБА_6 грунтуються на припущеннях, так як суд в рішенні лише виклав позицію відповідача.

Неявка в судове засідання відповідачів та розгляд справи за їх клопотанням у їх відсутності не є порушенням законодавства, а участь відповідачів в судовому засіданні є їх правом.

Відповідно до довідки відділу ЗАгСу Брестського міського виконавчого комітету від 03.04.2017 року №30-74/607, на основі записів акту про укладення шлюбу № 74 від 28.05.1981 рок, шлюб був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8. Зазначення в рішенні суду, що шлюб був укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 апеляційний суд розцінює як описку, яка підлягає виправленню у встановленому порядку і ніяким чином не впливає на правильність ухваленого рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову про усунення від права спадкування відповідачів.

Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді