АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар Костюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Чернівецької міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали, за апеляційною скаргою керівника Чернівецької місцевої прокуратури на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Чернівецької міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали.

Вказував на те, що він є власником спортивно-оздоровчого комплексу ,,ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 є власником нежитлової будівлі (складу) загальною площею 1154.8 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1. Вказані будівлі розмежовуються провулком довжиною 44 м та шириною 8 м.

У 2008 році він за згодою відповідача ОСОБА_2 облаштував проїзд до спортивно-оздоровчого комплексу, в процесі чого ним було використано: плитку тротуарну - 380 кв.м., бордюр тротуарний 160 кв.м., огорожу бетонну - 120 м.п., металопрофіль ТП - 60 0,5 мм - 201,6 кв.м., пісок з гравію фр. 0-5 мм - 27,26 т.

У 2016 році ОСОБА_4 повідомив йому, що має намір

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

справа №726/68/17-ц головуючий у І-й інстанції Тріска А.І.

провадження 22-ц/794/1148/17 суддя-доповідач: Міцней В.Ф

категорія:2/5

використовувати даний проїзд для заїзду великотоннажного транспорту, однак він не погодився та повідомив відповідача, що заїзд такого транспорту призведе до руйнування плитки та бордюрів.

Оскільки саме за його кошти було здійснено ремонт проїзду та з метою уникнення заподіяння йому шкоди в майбутньому просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали, використані для облаштування проїзду між спортивно-оздоровчим комплексом ,,ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованим по АДРЕСА_1, та нежитловою будівлею (складом) розташованою по АДРЕСА_1.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2017 рокупозов задоволено: визнано за ОСОБА_6 право власності на будівельні матеріали, які були використані для облаштування проїзду між нежитловими будівлями, розташованими по АДРЕСА_1, а саме: плитку тротуарну - 380 кв.м., бордюр тротуарний 160 кв.м., огорожу бетонну - 120 м.п., метало профіль ТП -60 0,5 мм - 201,6 кв.м., пісок з гравію фр. 0-5 мм - 27,26 тон.

В апеляційній скарзі керівник Чернівецької місцевої прокуратурипросить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за власні кошти облаштував проїзд між нежитловими будівлями, розташованими по АДРЕСА_1, а тому за ним слід визнати право власності на будівельні матеріали, використані при облаштуванні цього проїзду. При цьому суд застосував до правовідносин сторін положення ч.3 ст.331 ЦК України.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 є власником спортивно-оздоровчого комплексу ,,ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого по АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності нежитлова будівля (склад), загальною площею 1154.8 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1.

Суд вважав доведеними ті обставини, що позивач ОСОБА_3 у 2008 році за власні кошти облаштував проїзд між вказаними нежитловими будівлями, в процесі чого використав наступні будівельні матеріали: плитку тротуарну - 380 кв.м., бордюр тротуарний - 160 кв.м., огорожу бетонну - 120 м.п., металопрофіль ТП -60 0,5 мм - 201,6 кв.м., пісок з гравію фр. 0-5 мм - 27,26 т.

Проте позивачем не надано суду доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд як на підставу задоволення позову послався на положення ч.3 ст.331 ЦК України.

За змістом вказаної норми закону до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна).

Однак облаштування позивачем проїзду не можна вважати як здійснення ним будівництва чи створення майна в розумінні ст.331 ЦК України.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач самочинно здійснив облаштування проїзду, оскільки земельна ділянка, яка використовується позивачем як проїзд до спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого по АДРЕСА_1, не передавалася позивачу у власність та не надавалася йому у користування.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавець у ч.2 ст.16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Отже, з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Проте позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачами існує спір щодо права власності на будівельні матеріали, використані для облаштування проїзду.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що вимогу про визнання права власності на будівельні матеріали пред'явлено ним до відповідачів з метою уникнення заподіяння йому шкоди в майбутньому, не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З платіжних доручень від 13 вересня 2017 року №1070 та від 27 вересня 2017 року №1118 вбачається, що прокуратурою Чернівецької області за подання до суду апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 799 грн 81 коп.

Отже, з ОСОБА_1 на користь прокуратури Чернівецької області слід стягнути 799 грн 81 коп в рахунок відшкодування витрат, понесених у зв'язку зі сплатою судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 88, 304, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу керівника Чернівецької місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Чернівецької міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Чернівецької області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 799 грн 81 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: