Справа № 288/447/17
Провадження № 2/288/355/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря - Мітніцької О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про зобов'язання передати /надати/ у власність житловий будинок /садибу/,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 /далі Позивач-1/, ОСОБА_4 /далі Позивач-2/, ОСОБА_5 /далі Позивач-3/ звернулись до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії /далі Відповідач/ про зобов'язання передати /надати/ у власність житловий будинок /садибу/ в якому вказує, що Наказом МВС України від 28 січня 2004 року № 36 Позивача-1 було призначено на посаду начальника Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області з правом першочергового надання житла.

20 липня 2004 року на підставі рішення виконкому Попільнянської селищної ради № 71 Позивача - 1 та членів його сім'ї було взято на квартирний облік та включено до списку позачергового отримання житла за № 46, у зв'язку з направленням на роботу в іншу місцевість та з відсутністю житла.

29 жовтня 2004 року за рахунок коштів (матеріальної допомоги) Попільнянської районної ради сільськогосподарських підприємств, Управлінням МВС України в Житомирській області було придбано будинок (садибу) АДРЕСА_1 Позивачі вказують, що житло було придбане в такий спосіб з метою забезпечення житлом начальника Попільнянського РВ УМВС України ОСОБА_1 та членів його сім'ї та передбачало подальшу передачу (надання) у власність, відповідало чинному законодавству та було узгоджено з керівництвом УМВС України в Житомирській області.

На підставі вказаного договору купівлі - продажу садиби, КП «Бердичівське МБТІ», було видано витяг СВН № 015789 та власником житлового будинку вказано УМВС України в Житомирській області.

02 грудня 2004 року рішенням засідання загальних зборів особового складу, трудового колективу співробітників Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області, надано згоду на отримання ордеру ОСОБА_1 на придбане житло та 03 грудня 2004 року Позивачам було видано ордер на право зайняття житлової площі в будинку АДРЕСА_1

В квітні 2013 року Позивач-1 звільнився у відставку та в лютому 2015 року Відповідач звернувся до суду з позовом про визнання Позивачів такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим будинком.

Позивачі зазначають, що вказаний будинок було придбано для Позивача-1 та членів його сім'ї, не за кошти УМВС України в Житомирській області, а за кошти суб'єктів господарювання та договір купівлі - продажу містить вказівку, що дана садиба придбана для проживання начальника Попільнянського РВ МВС України в Житомирській області ОСОБА_1 та передбачає передачу спірного будинку (садиби) у власність ОСОБА_1, проте Відповідач вказаних норм не дотримується.

На підставі вищевикладеного, Позивачі просять зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії передати (надати) у власність ОСОБА_1 та членам його сім'ї - ОСОБА_4, ОСОБА_5, житловий будинок (садибу) АДРЕСА_1

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити, оскільки дії Відповідача порушують його права.

Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити вказав, що придбання в такий спосіб житла для Позивача, як начальника Попільнянського РВ УМВС та членів його сім'ї з послідуючою передачею /наданням / у власність відповідало законодавству, чинному на час придбання житла та договір купівлі - продажу передбачає передачу спірного будинку /садиби/ у власність Позивачу та членам його сім'ї.

Представник Відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, з тих підстав, що будинок перебуває у загальнодержавній власності, договором купівлі - продажу будинку встановлено придбання житла для проживання начальника Попільнянського РВ УМВС України, в зв'язку з чим позивач та члени його сім'ї отримали ордер на проживання в будинку. Порядок передачі загальнодержавної власності визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому посилання Позивача на необхідність передачі йому будинку, відповідно до Закону України «Про міліцію» /втратив чинність з 07 листопада 2015 року/ є безпідставними.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до витягу з Наказу від 28 січня 2004 року № 36 о/с «По особовому складу» виданого заступником Міністра внутрішніх справ ОСОБА_6, призначено підполковника міліції ОСОБА_1 (С-467261) начальником Попільнянського районного відділу Управління МВС України в Житомирській області, з правом позачергового надання житла. /а.с.5/

Згідно рішення Попільнянської районної ради сільськогосподарських підприємств № 7 від 06 серпня 2004 року «Про надання матеріальної допомоги Попільнянському РВ УМВС для придбання житла, в зв'язку з відсутністю коштів для придбання житла працівникам правоохоронних органів, вирішено надати матеріальну допомогу Попільнянському РВ УМВС для придбання житла начальнику Попільнянського РВ УМВС підполковнику міліції ОСОБА_1, матеріальну допомогу надати у вигляді зерна та коштів слідуючими сільськогосподарськими підприємствами: - ПСП «ім.Цюрупи» - 50 тонн; - ПСП «Саверці» - 25 тонн; - ПСП «Новоселиця» - 25 тонн; - ПАФ «Єрчики» - 35 тонн; - ПСП «Україна» - 25 тонн; - СТОВ «Агро-спілка» - 25 тонн; - ПСП «Корнин» - 22 тонн; - ПСП «Жовтневе» - 7.4 тис. гривень, встановлено дане зерно реалізувати через СГОК «Попільнянський Агро-Торговий Дім». /а.с.9/

Згідно довідки від 11 травня 2005 року «Про перевірку СГОК «Попільнянський АДТ», згідно рішення № 7 від 06 серпня 2004 року, надано допомогу Попільнянському РВ УМВС для придбання житла начальнику РВ УМВС ОСОБА_1 у вигляді зерна, яке реалізовано через СГОК «Попільнянський АТД» на загальну суму 80514 гривень./а.с.72-73, 79-81/

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Попільнянської селищної ради № 71 від 20 липня 2004 року «Про взяття на квартирний облік», взято на квартирний облік та включено до списку позачергового одержання житлових приміщень за № 46 - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника Попільнянського РВ УМВС України та членів його сім'ї: дружину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в зв'язку з направленням його на роботу в іншу місцевість та з відсутністю житла. /а.с.8, 48/

Як вбачається з Договору купівлі - продажу садиби від 29 жовтня 2004 року, ОСОБА_8 продав, а УМВС України в Житомирській області, прийняли у власність садибу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до складу якої входять: - земельна ділянка, площею 0.0972, надана для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства; - житлового будинку за АДРЕСА_1, продаж садиби вчинено за 97359.00 гривень. В договорі зазначено, що дана садиба купується для проживання начальника Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області - ОСОБА_1. /а.с.6, 49-50/

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 грудня 2004 року, виданого Державним комунальним підприємством Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації, власником будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1, номер запису: 241 в книзі: 6, являється УМВС України в Житомирській області на підставі договору купівлі - продажу від 29 жовтня 2004 року, форма власності - загальнодержавна. /а.с.7/

Згідно Протоколу засідання загальних зборів особового складу Попільнянського РВ УМВС від 02 грудня 2004 року, загальні збори вирішили надати згоду трудового колективу співробітників Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області на отримання ордера на придбане житло начальнику райвідділу. /а.с.10/

Відповідно до ордера № 1021 від 03 грудня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради, ОСОБА_1 та членам його сім'ї: дружині - ОСОБА_4, сину - ОСОБА_5 надано право на заняття будинку АДРЕСА_1 /а.с.11, 47/

Згідно довідки № 1759 від 18 квітня 2017 року, виданої Попільнянською селищною радою Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, має склад сім'ї: дружина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.36/

Судом встановлено, 16 лютого 2009 року заступник начальника Управління міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області звернувся до голови Попільнянської селищної ради ОСОБА_9 в якому просив прийняти на баланс обслуговування садибу (житловий будинок та земельна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1, яка придбана для колишнього начальника Попільнянського РВ УМВС України ОСОБА_1 за договором купівлі - продажу від 29 жовтня 2004 року ВВО № 324038 для виділення у користування з подальшою приватизацією. /а.с.44/

Відповідно до рішення 36 сесії V скликання від 17 березня 2009 року Попільнянської селищної ради Житомирської області «Про взяття на баланс житлового будинку», заслухавши та обговоривши прохання УМВС України в Житомирській області, керуючись статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», селищна рада вирішила дозволити КП «Благоустрій» взяти на баланс садибу по АДРЕСА_1. /а.с.46/

Згідно довідки КП «Благоустрій» № 216 від 30 березня 2009 року, на балансі підприємства знаходиться жилий будинок по АДРЕСА_1, загальна площа будинку 104.1 м2, балансова вартість 97359 гривень. /а.с.45/

Зазначені докази дають підстави для суду зробити наступні висновки.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що між сторонами виник спір з приводу володіння, користування та розпорядження майном, вказані правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Положеннями частини першої статті 15, частини другої статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд, проте, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним статтею 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб.

Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року встановлено, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Позивачі в поданому позові зазначають, що Відповідач, зобов'язаний передати /надати/ їм у власність житловий будинок /садибу/.

Матеріалами справи встановлено, що власником майна - садиби, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до складу якої входять: - земельна ділянка, площею 0.0972, надана для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства та житлового будинку за АДРЕСА_1, є УМВС України в Житомирській області, форма власності - загальнодержавна.

У статті 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Нормами статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Згідно статті 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 346 ЦК України, визначено підстави припинення права власності, право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

За змістом статті 399 ЦК України, право володіння припиняється у разі: 1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; 3) знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Між тим, Позивачем не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що в Позивачів є підстави для передачі їм у власність, вищевказаної садиби, з огляду статус спірного нерухомого майна, а саме те, що його не віднесено, відповідно до статей 118, 124, 125 ЖК України до службового житлового приміщення, Позивачами не надано підтвердження, що вказане майно ними приватизовано або наявність існування між ними та Відповідачем цивільно - правових угод, які б передбачали та обумовлювали передачу Позивачам вказаного майна.

Окремо слід зазначити, статтею 22 Закону України «Про міліцію» /чинної на час придбання майна/, державою гарантовано соціальний захист працівників міліції, зокрема щодо правовідносини щодо надання житла врегульовано частинами 2, 3, 5 та вказана норма Закону, щодо надання житла Позивачу та членам його сім'ї було виконана.

Статтями 10, 60 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Позивачі не надали суду аргументів та доказів на підтвердження поданого позову, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд, з'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний спосіб, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про зобов'язання передати /надати/ у власність житловий будинок /садибу/ задоволенню не підлягають.

Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року; статтями 11, 13, 15, 16, 20, 319, 321, 326, 346, 399 ЦК України; статтями 3, 10, 11, 15, 30, 57, 58, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про зобов'язання передати /надати/ у власність житловий будинок /садибу/ - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області через Попільнянський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко