УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоПисаної Т.О.,
суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,Закропивного О.В., Маляренка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про захист прав споживача та відшкодування матеріальних збитків, спричинених внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 вересня 2015 року він уклав з ТОВ «Делівері» договір транспортного експедирування, за умовами якого позивач замовив доставку меду вагою 1 600 кг, цінністю 70 тис. грн у період з 15 вересня 2015 року по 18 вересня 2015 року зі складу відповідача по вулиці Роганській, 147 у м. Харкові на склад по АДРЕСА_1. При цьому позивач скористався послугою «заборона видачі вантажу».

Вказуючи на те, що відповідачем було видано вантаж, за який він не отримав оплату, без зняття заборони на видачу, тобто отримання від позивача письмової згоди на видачу вантажу, ОСОБА_6 просив стягнути з ТОВ «Делівері» вартість доставки вантажу у розмірі 70 тис. грн. з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Делівері» на користь позивача в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 72 241 грн, а саме: 70 тис. грн вартості вантажу; 2 241 грн витрат, пов'язаних з доставкою вантажу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Делівері», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку в цій частині не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування збитків, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із доведеності позову.

З таким висновком судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 15 вересня 2015 року між ОСОБА_6 і ТОВ «Делівері» було укладено договір транспортного експедирування на доставку вантажу за адресою та в порядку, визначеному в квитанції на прийом вантажу за № .

Згідно з квитанцією про прийом вантажу від 15 вересня 2015 року № позивач замовив доставку меду вагою 1 600 кг цінністю 70 тис. грн у період з 15 вересня 2015 року по 18 вересня 2015 року зі складу відповідача по вулиці Роганській, 147 у м. Харкові на склад по АДРЕСА_1.

ТОВ «Делівері» є підприємством, що надає транспортно-експедиторські послуги автомобільним транспортом фізичним і юридичним особам - перевезення вантажів зі складу на склад і супровід вантажів. Транспортування вантажів здійснюється підприємством як самостійно, так і за допомогою третіх осіб, залучених з метою організації та забезпечення перевезення вантажу.

Згідно з Правилами транспортування експедирування вантажів (багажу), затвердженими наказом ТОВ «Делівері» від 20 листопада 2002 року № 39 (зі змінами, затвердженими наказами від 01 грудня 2003 року № 80, від 21 листопада 2008 року № 18, від 15 квітня 2009 року № 12, від 21 грудня 2012 року № 67) (далі - Правила), відповідач здійснює транспортне експедирування вантажів у порядку, передбаченому цими Правилами, Законами України «Про транспорт», «Про дорожній рух», «Про транспортно-експедиторську діяльність», Статутом автомобільного транспорту України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Цивільним та Господарським кодексами України, та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність.

Транспортне експедирування вантажів (багажу) здійснюється на підставі договору на надання транспортно-експедиторських послуг, що укладається між замовником (вантажовідправником, вантажоодержувачем) і експедитором, і (або) заявки вантажовідправника на перевезення вантажу.

Таким чином між сторонами виникли договірні відносини стосовно транспортного експедирування.

Згідно із ст. 934 ЦК України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

У статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування збитків, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із доведеності неправомірності дій відповідача, які полягали у порушенні правил транспортування експедирування вантажів. А визначаючи розмір збитків, завданих позивачу, суди виходили із зазначеної в договорі та квитанції від 15 вересня 2015 року вартості багажу, який підлягав доставці.

При цьому суди не вказали обставин, які підтверджують факт понесення позивачем збитків.

Так, за умовами договору експедитор приймає вантаж (багаж) до перевезення на підставі заявки вантажовідправника, якому після прийому вантажу (багажу) надає квитанцію про прийняття вантажу до перевезення, яка є єдиним документом, що підтверджує прийняття вантажу до транспортування. Заявка на транспортне експедирування вантажу залишається у експедитора.

Пунктом 6.1. Правил передбачено, що видача вантажу (багажу) проводиться експедитором по електронним актам отримання вантажу (багажу) особам, зазначеним вантажовідправником у квитанції в якості вантажоодержувача, за умови заповнення усіх граф акта, з обов'язковим пред'явленням документа, що посвідчує особу - паспорта, водійського посвідчення, що діють на території України.

Так, судами до матеріалів справи залучено акт отримання багажу особою, яка вказана позивачем як отримувач вантажу (а. с. 184).

Таким чином, у відповідності до вимог статті 214 ЦПК України для правильного вирішення цієї справи перевірці та встановленню, також, підлягала обставина щодо отримання вантажу особою, вказаною у договорі і квитанції від 15 вересня 2015 року та акті від 18 вересня 2015 року, та чим обумовлена неможливість стягнення з особи, яка отримала вантаж, коштів за отриманий вантаж у відповідності до положень статей 538, 692 ЦК України, оскільки між позивачем та отримувачем багажу, як вбачається із матеріалів справи, існують зобов'язальні правовідносини, за якими отримувач багажу повинен виконати зустрічне зобов'язання щодо оплати отриманого вантажу.

Згідно з ч. 2 ст. 338 України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.О. Писана
Судді:М.К. Гримич О.В. Закропивний Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко