Справа № 417/4944/17
Провадження № 6/417/55/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. с. Марківка Луганська область

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Шкирі В. М.

за участі секретаря - Грибєнік О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області подання заступника начальника Марківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника юридичної особи ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

29.11.2017 до суду звернувся заступник начальника Марківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, шляхом заборони преретинати державний кордон України, боржника - ОСОБА_2 до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням Марківського районного суду Луганської області

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні Марківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області знаходиться зведене виконавче провадження №22402312 від 23.09.2010 про стягнення з ТОВ "Прогрес" боргів на користь стягувачів. В рамках зведеного виконавчого провадження примусово виконуються виконавчий лист №2а-7679/10 виданий 21.12.2010 Луганським окружним адміністративним судом про стягнення з ТОВ "Прогрес" на користь УПФУ в Марківському районі боргу 19 449,92 грн. та виконавчий лист №812/1448/15 виданий 26.01.2016 Луганським окружним адміністративним судом про стягнення з ТОВ "Прогрес" на користь УПФУ в Марківському районі боргу 4485,82 грн. Станом на 28.11.2017 державним виконавцем вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань, заборгованість не погашена. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, керівником ТОВ "Прогрес" є ОСОБА_2.

Про дату, час, місце проведення судового засідання державний виконавець повідомлявся належним чином.

В судове засідання державний виконавець не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі за наявними у справі документами.

Зважаючи на це, в силу положень ч. 2ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а подання розглядалось на підставі поданих державним виконавцем документів.

На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

На виконанні в відділі державної виконавчої служби Марківського районного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 22402312 від 23.09.2010 по виконавчому листу №2а-7679/10, виданому 21.12.2010 Луганським окружним адміністративним судом про стягнення з ТОВ "Прогрес" на користь УПФУ в Марківському районі боргу 19 449,92 грн. та виконавчий лист №812/1448/15 виданий 26.01.2016 Луганським окружним адміністративним судом про стягнення з ТОВ "Прогрес" на користь УПФУ в Марківському районі боргу 4485,82 грн.

Виконавче провадження №24013998 відносно боржника ТОВ "Прогрес" відкрито постановою ВДВС Марківського РУЮ від 27.01.2011.

Виконавче провадження №50317790 відносно боржника ТОВ "Прогрес" відкрито постановою ВДВС Марківського РУЮ від 29.02.2016.

До початку проведення судового засідання, державний виконавець не подав суду опису матеріалів виконавчого провадження № 49833664 станом на 17.06.2016.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, керівником ТОВ "Прогрес" є ОСОБА_2.

29.11.2017, державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження керівника боржника ОСОБА_2 праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України, до виконання зобовязань, покладених на ТОВ "Прогрес".

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який було ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, і які передбачені законом.

В Україні, законом який визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України є Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-XII, статтею 6 якого визначені підстави за наявності яких громадянинові, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 6 цього Закону громадянам може бути тимчасово відмовлено в наданні паспорту або громадянину України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено в виїзді за кордон, в тому числі якщо громадянин ухиляється від виконання зобов'язання, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює заходи примусового виконання рішень, згідно цієї статті, Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З наведеної норми вбачається, що вирішення питання щодо обмеження особи в праві виїзду за межі України може бути останнім етапом примусового виконання судового рішення, якщо державний виконавець застосував усі заходи примусового виконання вимоги .

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Зважаючи на це, саме державний виконавець, який звертається із поданням про тимчасове обмеження боржника - громадянина України, у праві виїзду за межі України, повинен довести не тільки факт не виконання боржником зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, а й факт ухилення боржника від виконання такого зобов'язання.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Так, відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Надані державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження № 24013998 від 27.01.2011 та №50317790 від 29.02.2016 та виконавчі листи не свідчать про те, що ним виконано усіх можливих заходів для примусового виконання рішення суду.

Оцінюючи доводи державного виконавця, що викладені ним у поданні, та у сукупності із наданими ним доказами суд вважає, що виконавець зміг довести тільки факт того, що боржник має заборгованість перед УПФ в Марківському районі.

Державним виконавцем у поданні не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження навмисного ухилення особи (боржника) від виконання судового рішення, а також наміру боржника виїзду за кордон.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно (добровільно) зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України необґрунтоване, оскільки не надано доказів на підтвердження тих обставин, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання зобов'язання, виїжджав або має намір виїхати за межі України, також до подання не надано доказів про вчинення державним виконавцем всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду, у зв'язку з чим в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі ст.33 Конституції України, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну, ст.15,18,60,158,159,208-210,212,223, 377-1 ЦПК України,суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання заступника начальника Марківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження боржника юридичної особи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон України, до виконання зобовязань, покладених на ТОВ "Прогрес" судовим рішенням - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Шкиря