Справа №636/837/17
Провадження №4-с/636/7/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Слурденко О.І., при секретарі Шиловій І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 та скасування арешту нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся зі скаргою на дії державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, який постановами від 15.05.2015 року наклав арешт на належні йому: житловий будинок №1 з надвірними будівлями, розташований по вул. Джерельній в селі Велика Бабка Чугуївського району Харківської області та житловий будинок №13, розташований по вулиці Червоної Армії в селі Велика Бабка Чугуївського району Харківської області, а також заборону здійснювати відчуження будь-якого належному йому майна.

Данні арешти були накладені в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №643/11276/14-ц Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2014 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Законом України «Про прожитковий мінімум» з урахуванням подальших змін та індексації, починаючи з 01.08.2014 року та до досягнення дитиною повноліття, борг з виплати яких на момент винесення постанов складав 4644 гривні.

На даний час заборгованості по аліментам заявник не має. Більш того, з матеріалів виконавчого провадження, що підтверджується розрахунком Чугуївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 23.11.2016 року переплата по аліментам, що підлягає стягненню з нього, станом на 01.11.2016 рік складає - 3040 гривень.

Не заважаючи на відсутность заборгованості, державний виконавець відмовляє ОСОБА_1 у вчиніні заходів, направлених на зняття арешту, накладеного на його майно мотивуючи існуюче обтяження заходом забезпечення реального виконання рішення суду в інтересах неповнолітньої дитини.

Заявник важає, що вищезазначені постанови державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.05.2015 року винесені з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому такі постанови державного виконавця є незаконними та підлягають скасуванню, і є такими, що порушують права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження належним йому майном.

Заявник до судового засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про підтримку вимог викладених в скарзі та проханням задовольнити їх за його відсутності.

Представник Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 своїми письмовими та усними запереченнями просила в задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовити, мотивуючи тим, що 15.05.2015 року державним виконавцем Зозулею Р.В. були винесені постанови про арешт: житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Джерельній,1; житлового будинку по вул. Червоної Армії, 13 розташованих в с. Велика Бабка Чугуївського району Харківської області та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику лише в межах суми боргу та з метою забезпечення реального виконання рішення, винесеного в інтересах неповнолітньої дитини.

Вислухавши осіб, які брали участь в справі, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, згідно із статтею 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом було встановлено, що в Чугуївському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження ВП №46110370 з примусового виконання виконавчого листа № №643/11276/14-ц виданого 18.12.2014 року Московським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Законом України «Про прожитковий мінімум» з урахуванням подальших змін та індексації, починаючи з 01.08.2014 року та до досягнення дитиною повноліття

20.01.2015 року державним виконавцем, на підставі заяви стягувача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.05.2015 рік боржник ОСОБА_1 мав заборгованість в сумі 4644 гривень.

15.05.2015 року державний виконавець Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 виніс дві постанови ВП №46110370 про арешт належного ОСОБА_1 нерухомого майна, у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме: житлового будинку №1 з надвірними будівлями, розташованого по вул. Джерельній в с. Велика Бабка Чугуївського району Харківської області та житлового будинку №13, розташованого по вул. Червоної Армії в с. Велика Бабка Чугуївського району Харківської області, заборонивши здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна.

В листопаді 2016 року боржник надав до відділу документи про відсутність заборгованості та наявності переплати по аліментам в сумі 3040 гривень, що підтверджується розрахунком Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23.11.2016 року.

Станом на час розгляду справи, представник вищезазначеного відділу підтвердила відсутність заборгованості заявника по сплаті аліментів.

За загальним правилом, що передбачене ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який діяв до 02.06.2016 року, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тому, як випливає з оскаржуваної постанови, державний виконавець виніс її на підставі ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

В той час, ч.7 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладання арешту.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

Державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження.

Однак, державний виконавець Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, наклавши арешт на житлові будинки боржника не мав та не має на меті реалізовувати їх, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. При цьому, як випливає з положення ч.7 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу, тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст.ст.50,55 Закону України «Про виконавче провадження», яким читко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобовязаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Крім того, ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Також, у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу.

Отже, вказаним вище Законом передбачено відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти, а у випадку відсутності грошових коштів, звертається стягнення на інше майно, при цьому боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації.

Однак, державний виконавець Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, наклавши арешт на майно боржника, попередньо не надав можливість визначити заявнику на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення.

Також, у відповідності до ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Звертаючи увагу на те, що арешт може бути накладений лише в межах суми стягнення, яка на час винесення постанови складала 4644 гривні, а сукупна вартість двох житлових будинків, належних на праві приватної власності боржнику в кількість разів перевищує суму заборгованості по аліментам, що підлягала стягненню з нього, то накладання державним виконавцем арешту на нерухоме майно, яке значно перевищує заборгованість, є неправомірним, а винесення відповідних постанов про арешт та оголошення заборони на відчуження житлових будинків: №1 з надвірними будівлями по вул. Джерельній та по вул. Червоної Армії,13 розташованих в с. Велика Бабка Чугуївського району Харківської області суперечить вимогам ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», якою чітко передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення.

В той час, як було зазначено вище, що ч.5 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Як передбачено ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», у разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Суд встановив, що боржник не регулярно, а все ж здійснював перерахування (сплату) аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, виходячи з того доходу, який ним був отриманий в тому чи іншому місяці від тимчасових заробітків на тій чи іншій роботі.

З розяснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» постанови від 07.02.2014 №6 п.3 при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина п'ята статті 52 Закону «Про виконавче провадження»). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

Отже, вказана вище норма права передбачає відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти, а у випадку відсутності грошових коштів, звертається стягнення на інше майно, при цьому боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації.

Однак, державний виконавець Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, попередньо не надав можливість визначити боржнику на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, оскільки у заявника окрім житлових будинків є і інше майно на яке може бути звернено стягнення, а також інше майно домашнього вжитку та майно, що перебуває у власності боржника, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відуження може бути накладений арешт в межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Арешт може бути накладений лише в межах суми стягнення, яка складала 4644 гривень.

У звязку з чим накладання державним виконавцем арешту на все майно без обмеження сумою, стягнутою за рішенням суду та яка є у виконавчому листі, є неправомірним, а винесення відповідних постанов про арешт двох обєктів нерухомого майна та оголошення заборони на їх відчуження суперечить вимогам вищевказаного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,4,38,42,44,57,58,59,64,210,213,383-385,387 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.50,52,55,56,74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 та скасування арешту з майна, - задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 серії ВП №46110370 від 15.05.2015 року про накладання арешту на житловий будинок №1 з надвірними будівлями, розташований по вулиці Джерельній в селі Велика Бабка Чугуївського району Харківської області та житловий будинок №13, розташований по вулиці Червоної Армії в селі Велика Бабка Чугуївського району Харківської області, а також заборону здійснювати відчуження будь-якого майна належного ОСОБА_1.

Зобовязати Чугуївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкликати з реєстраційних органів повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області шляхом подачі у 5-денний строк з дня її проголошення апеляції. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: підпис.

Згідно оригіналу, що знаходиться в матеріалах справи.

Суддя: