Справа №718/2124/17
Провадження №2/718/813/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Кредитної спілки «Західна кредитна група» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Кредитна спілка «Західна кредитна група» звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного 27.01.2017 року кредитного договору № 328 відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 42000 гривень на умовах сплати 55% річних на фактичний залишок заборгованості строком на 6 місяців до 31.07.2017 року. Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення 27.01.2017 року договору поруки № 328/1 із ОСОБА_2 та договору поруки № 328/2 із ОСОБА_3 Зобов'язання за кредитним договором не виконується позичальником з 11.05.2017 року і станом на 15.06.2017 року заборгованість становить 54788,40 гривень, з яких: 42000 гривень - заборгованість за кредитом, 10856,72 гривень - заборгованість за відсотками, 750 гривень - штраф, 132,18 гривень - 3% річних, 1049,50 гривень - інфляційні втрати, які просила стягнути солідарно з відповідачів. Також, просила стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі

Представник позивача ОСОБА_4 підтримав заявлені вимоги, що вбачається із змісту поданої ним письмової заяви.

Відповідач ОСОБА_1 заявлені вимоги визнав, подавши до суду письмову заяву.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, не повідомивши причини неявки і не подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що між Кредитною спілкою «Західна кредитна група» та ОСОБА_1 27.01.2017 року укладено кредитний договір № 328, за яким йому надано кредит у розмірі 42000 гривень на умовах сплати 55% річних на фактичний залишок заборгованості строком на 6 місяців до 31.07.2017 року.

Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення 27.01.2017 року договору поруки № 328/1 із ОСОБА_2 та договору поруки № 328/2 із ОСОБА_3

Зобов'язання за кредитним договором не виконується позичальником з 11.05.2017 року і станом на 15.06.2017 року заборгованість становить 54788,40 гривень, з яких: 42000 гривень - заборгованість за кредитом, 10856,72 гривень - заборгованість за відсотками, 750 гривень - штраф, 132,18 гривень - 3% річних, 1049,50 гривень - інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При здійсненні Аналізу практики застосування ст.625 ЦК України у цивільному судочинстві Верховний Суд України зазначив наступне.

Коли в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК.

Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Згідно зі ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 617 ЦК).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно постанови ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема п.24 даної постанови, судам рекомендується при вирішенні таких спорів враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Відповідачем ОСОБА_1 не виконано обов'язку повернення основного боргу та процентів, зобов'язання забезпечено порукою, тому з боржника та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають стягненню кошти у розмірі, встановленому договором.

За наведених підстав, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, стягнення суми заборгованості солідарно з боржника та поручителя, здійснюється з боржника та окремо з кожного поручителя, якщо таких декілька.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки судовий збір солідарно не стягується, а відповідачів є троє, то з кожного на користь кредитної спілки в рівних частках підлягає стягненню сума сплаченого судового збору по 533,34 гривень з кожного.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Як роз'яснив 14.09.2016 року ВССУ при розгляді справи № 537/3062/15-ц, до складу витрат на правову допомогу входять витрати за вчинення дій поза судовим засіданням, при цьому всі витрати є предметом доказування і повинні підтверджуватися документально.

Відповідно до ч. 1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п.п.47, 48 постанови № 10 від 17.120.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачем на підтвердження фактичного понесення витрат на правову допомогу у розмірі 4160 гривень не надано доказів як-то Акту виконаних робіт, документу, що свідчить про оплату вартості правової допомоги, суд не знаходить підстав для стягнення таких витрат.

Враховуючи викладене, ст.ст. 509, 526, 530, 549, 553, 554, 598, 599-601, 604-612, 614, 625, 1048, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 31, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3., ІПН НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, мешканки АДРЕСА_1, на користь Кредитної спілки «Західна кредитна група» заборгованість за кредитним договором № 328 від 27.01.2017 року у розмірі 54788,40 гривень, з яких: 42000 гривень - заборгованість за кредитом, 10856,72 гривень - заборгованість за відсотками, 750 гривень - штраф, 132,18 гривень - 3% річних, 1049,50 гривень - інфляційні втрати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3., ІПН НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., ІПН НОМЕР_3, мешканця АДРЕСА_1, на користь Кредитної спілки «Західна кредитна група» заборгованість за кредитним договором № 328 від 27.01.2017 року у розмірі 54788,40 гривень, з яких: 42000 гривень - заборгованість за кредитом, 10856,72 гривень - заборгованість за відсотками, 750 гривень - штраф, 132,18 гривень - 3% річних, 1049,50 гривень - інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Західна кредитна група» витрати по сплаті судового збору в рівних частках по 533,34 гривень з кожного.

У стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :