АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І. Б.

секретар Конецька Д.Г.

за участю третьої особи ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_1, про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 05 жовтня 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_1, про стягнення боргу.

Одночасно представник позивача ОСОБА_5 просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру №68 загальною площею 62,50 кв. м, що знаходиться за адресою бульвар Героїв Крут, буд. №9 у м. Чернівці, посилаючись на те, що невжиття даного заходу може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 жовтня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вона є обґрунтованою.

З таким висновком повністю погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни оскаржуваної ухвали в частині обсягу задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову (ч. 1).

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3).

Згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам;

8) встановленням обовязку вчинити дії щодо унеможливлення доступу користувачів мережі Інтернет до обєктів права інтелектуальної власності, правомірність використання (розміщення) яких у мережі Інтернет є предметом спору.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом спору у справі є вимоги майнового характеру, а тому може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно.

Водночас суд першої інстанції не звернув уваги, що за правовим статусом квартира №68 загальною площею 62,50 кв. м, що знаходиться за адресою бульвар Героїв Крут, буд. №9 у м. Чернівці не є особистою власністю відповідача.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи, що зазначена квартира придбана під час шлюбу відповідача та третьої особи, презюмується, що вона належить їм на праві спільної сумісної власності.

Отже, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності подружжя (ч. 1 ст. 70 СК України), суд першої інстанції для забезпечення позову мав підстави для накладення арешту на 1/2 частку у квартирі.

Накладення арешту на всю квартиру суперечить нормі п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Тому, на часткове задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу слід змінити в частині обсягу задоволення заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_6 про забезпечення позову слід задовольнити частково: забезпечити позов ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_1

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав і для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, то вони є необґрунтованими.

У зв'язку з наявністю спору між сторонами, конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що незабезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що вона є одноосібним власником квартири, яка нею набута за кошти, які належали їй до шлюбу від продажу іншої квартири, на порушення її прав як єдиного власника житла, непредявлення позивачем претензій до неї з приводу предмету спору.

Проте такі доводи можуть стосуватися вирішення можливого спору з приводу визнання за апелянтом права на квартиру як на особисту власність, зняття арешту з майна тощо.

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 05 жовтня 2017 року змінити в частині обсягу задоволення заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_6 ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_5, про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н.К. Височанська

ОСОБА_7