Ухвала іменем україни
22 листопада 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКафідової О.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Сокальської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись не те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_8 склала заповіт, в якому все своє майно заповіла позивачу. Зазначає, що в термін, встановлений ст. 1270 ЦК України, позивач не звернулася із заявою про прийняття спадщини, оскільки про те, що бабуся заповіла вищевказане майно їй, вона дізналася лише в травні 2013 року - після смерті матері. Крім цього, зазначає, що термін позовної давності не пропустила, оскільки про спадкове майно довідався лише 25 листопада 2015 року, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті бабусі.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_6 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном 2 місяці з дня набрання рішення законної сили.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, змінити рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Задовольняючи позов та визначаючи ОСОБА_6 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач до травня 2013 року не знала про існування заповіту, це є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що право на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 має також ОСОБА_9 в порядку спадкової трансмісії (ст. 1276 ЦК України), яка не брала участі у справі. Разом з тим апеляційний суд був позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку залучити належного відповідача до участі у справі.

Такі висновки є правильним та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8

Згідно із заповітом, посвідченим секретарем Переспівської сільської ради 25 вересня 2003 року, зареєстрованим у реєстрі за № 73, ОСОБА_8 заповіла все своє майно внучці - ОСОБА_6

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності належала Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Інша Ѕ частини вищевказаної квартири належала ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення районного суду оскаржила ОСОБА_9 - дружина ОСОБА_10, яка є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_10, а також претендує на Ѕ частини спірної квартири, яка належала ОСОБА_8, у порядку спадкової трансмісії (ст. 1276 ЦК України).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1271 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 33 ЦПК України визначено, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте на порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: про необхідність залучення ОСОБА_9 до участі у справі як відповідача із належним оформленням цієї процесуальної дії згідно зі ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд був позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку залучити належного відповідача до участі у справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі рішення судів - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 рокута рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.В. Кафідова
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
Т.О. Писана