Справа №601/2077/17
Провадження № 2-о/601/90/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Мочальської В.М.

з участю секретаря Коляди О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, де заінтересована особа: Кременецький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд із заявою про встановлення факту народження дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово окупованій території АР Крим м.Сімферополь. Заяву обґрунтовують тим, що при зверненні до Кременецького міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Тернопільській області із заявою про видачу свідоцтва про народження дитини, їм було відмовлено, оскільки заявниками для підтвердження факту народження дитини пред'явлено свідоцтво про народження, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Мета встановлення факту народження дитини є отримання свідоцтва про народження, яке необхідне їй для реалізації конституційних прав та свобод. Законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту, тому заявники просять заяву задовольнити.

В судове засідання заявники не з'явилися, вказавши в заяві про розгляд справи без їх участі, заяву підтримують.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився подавши заву про розгляд справи у його відсутності та не заперечує щодо поданої заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №116849, видане Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 16.07.2015 року, актовий запис № 2.

Відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 35№ 016639, обмінної карти, виданих у ГБУЗ РК РКБ ім. Н.А. Семашко, ОСОБА_1 народила 25 січня 2017 року дочку, вагою 3100 грамів, ріст 49, які відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", є недійсними і не створюють правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості наданих суду доказів, а саме документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків.

Разом із тим, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 257-1 ЦПК України.

Аналогічна позиція викладена в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 квітня 2016 року №9-1130/0/4-16.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у довідці про народження особи, які видані органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Згідно ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Частина 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявникам для державної реєстрації народження дочки та отримання свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявні всі об'єктивні підстави для проведення державної реєстрації народження дитини. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявники та їх дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянам України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідоцтва про народження їхнього дочки ОСОБА_3, виданого державним органом України.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213, 256 п.8,257-1,367п.8 ЦПК України, ст.ст. 125,135,144 Сімейного кодексу України, ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження дитини на тимчасово окупованій території України ОСОБА_3, 25 січня 2017 року, місце народження м.Сімферополь Автономна Республіка Крим.

Відомості про матір дитини вказати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України.

Відомості про батька дитини вказати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Кременецький районний суд Тернопільської області до апеляційного суду Тернопільської області.

Головуючий: