Справа № 368/505/16-ц Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/1384/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 22.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про визнання неправомірними приймання передачі майна і витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

В березня 2016 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про визнання неправомірними приймання передачі майна і витребування майна з чужого незаконного володіння

Просить суд визнати неправомірними приймання-передачу гаража від ТОВ «Комплекс агромарс» до ОСОБА_3 згідно акта без номера і дати складання і приймання-передачу ремонтної майстерні згідно акта від 2 квітня 2010 р. від ТОВ «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_3, витребувати від ОСОБА_3 на користь співвласників майна колишнього КСП «Україна» як безпідставно ним набуті гараж і ремонтну майстерню і повернута це майно до пайового фонду колишнього КСП «Україна» співвласникам майна колишнього КСП «Україна», стягнути з відповідачів на його користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, посилаючись на те, що він має частки у праві спільної часткової власності на майновий фонд колишнього сільськогосподарського підприємства «Україна», що підтверджується відповідним свідоцтвом, яке додав до позовної заяви.

Свої вимоги обґрунтував тим, що гараж і майстерня набуті ОСОБА_3 неправомірно, без законних підстав, він, як співвласник всього майна колишнього КСП «Україна», відповідно до ст.ст. 386, 387 ЦК України маємо право в судовому порядку витребувати це майно з його незаконного володіння.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Про те, що передача гаража і майстерні ОСОБА_3 і його володіння вказаним майном є неправомірними він дізнався лише у березні 2015 р. від своїх односельців ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з відповіді від 27.03.2015 р., яку їм надіслав Кагарлицький РВ ГУ МВС України в Київській області. До цього часу він не знав про обставини, підстави і незаконність передачі ОСОБА_3 цього майна, оскільки вона відбулася таємно від решти співвласників.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КИ ХІІ № 1145151, виданою Ліщинською сільською радою позивач ОСОБА_2 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Україна» с. Ліщинка відповідно до списку осіб, які мають право майновий пай, затвердженого зборами співвласників 25.01.2002 року.

Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01.04.2000 р. становить 1182200 грн., частка ОСОБА_2 визначено в розмірі 2 053 грн., або 0,17 %. Дата видачі свідоцтва ОСОБА_2 21.10.2009 р.

Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КИ ХІІ № 1145201, виданою Ліщинською сільською радою відповідач ОСОБА_3 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Україна» с. Ліщинка відповідно до списку осіб, які мають право майновий пай, затвердженого зборами співвласників 25.01.2002 року.

Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 01.04.2000 р. становить 1182200 грн., частка ОСОБА_3 визначено в розмірі 90 051,00 грн., або 7,6 %. Дата видачі свідоцтва ОСОБА_3 12.01.2011 р.

Колгосп «Україна» в с. Ліщинка Кагарлицького району діяв до 2000 р., та з квітня місяці було реорганізовано у СТОВ «Україна».

З матеріалів кримінального провадження № 0000008 по факту зловживання службовим становищем ОСОБА_6 вбачається, що протоколом № 3 спільного засідання комісії по врегулюванню майнових відносин та спостережної ради СТОВ «Україна» від 26.03.2003 року (а.с. 45) було проведено розподіл майна між власниками (землекористувачами, які мають доручення на користування майновими паями) ЗАТ «Комплекс Агромарс» - 1 групи на суму 94 759 грн., ІІ групи на суму 5650 грн. , ІІІ групи на загальну суму 90 145 грн., оборотні на суму 1750 грн., в тому числі ремонтну майстерню, вартістю 12 500 грн. та авто гараж, вартістю 15000 грн.; ФГ «Расавське» 1 групи на суму 33220 грн., ІІ групи на суму 2500 грн. , ІІІ групи на загальну суму 6000 грн., оборотні на суму 491 грн.; СФГ «Онука» 1 групи на суму 136253 грн., ІІ групи на суму 2500 грн. , ІІІ групи на загальну суму 4800 грн., оборотні на суму 1685 грн.; одноосібнику ОСОБА_7 -1 групи на суму 23 88 грн., ІІ групи на суму 6000 грн. , ІІІ групи на загальну суму 2534 грн.

Спільні засідання комісії по врегулюванню майнових відносин та спостережної ради СТОВ «Україна» по розподілу майна в натурі СТОВ «Україна» проводилися не один раз, де відбувався розподіл як між колективними підприємствами, так і окремими пайовиками.

Згідно акту від 01.04.2003 року ЗАТ «Комплекс Агромарс» було передано майнових паїв громадян всього на загальну суму 220 889 грн., що підтверджено підписами уповноваженої особи від власників майнових паїв ОСОБА_8, головою комісії по врегулюванню майнових відносин ОСОБА_9 голова спостережної ради ОСОБА_10, в тому числі і ремонтну майстерню та гараж.

Згідно акту приймання передачі майна від 02.04.2010 року, що проведено з участю представника КФ ТОВ «Комплекс Агромарс», голови комісії, трьох членів комісії, представників ОСОБА_3, уповноваженої особи від власників майнових паїв, представника комісії по врегулюванню майнових відносин вбачається, що ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 передали, а ОСОБА_3 прийняв наступне майно ремонтну майстерню вартістю 12 500,00 грн.

Згідно також акту приймання передачі майна, що проведено з участю представника КФ ТОВ «Комплекс Агромарс», голови комісії, трьох членів комісії, представників ОСОБА_3, уповноваженої особи від власників майнових паїв, представника комісії по врегулюванню майнових відносин вбачається, що ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 передали, а ОСОБА_3 прийняв наступне майно ? частину гаража вартістю 7 500,00 грн.

Постановою слідчого СВ Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області про закриття кримінального провадження від 09.06.2015 року вбачається, що факти викладені ОСОБА_5 у поданій заяві не знайшли свого підтвердження, а також те, що будь яких порушень в діях Ліщинського сільського голови не виявлено.

Згідно постанови слідчого СВ Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області про закриття кримінального провадження від 09.06.2015 року вбачається, що кожному працівнику колгоспу видавався майновий зазначенням розміру майнової частки в грошовому еквіваленті. В 2003 році ТОВ «Комплекс Агромарс» уклало договір оренди з власниками земельних паїв і відповідно власники земельних паїв передали у користування ТОВ «Комплекс Агромарс» і майно, яке їм було виділено. На той час ще залишалось не розпайоване майно. В 2010 році ТОВ «Комплекс Агромарс» відмовилось орендувати та використовувати майно пайовиків. Жителі с. Ліщинка, Кагарлицького району, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_4 вирішили поскуповувати майнові паї в людей та в подальшому згідно розміру майнової частки розподілити між собою майно. ОСОБА_3А особисто скупив в 63 чоловік майнові паї, укладаючи при цьому договори купівлі-продажу, які реєструвались в сільській раді. Всі договори є ОСОБА_3 в наявності. В подальшому головою села ОСОБА_6, 12.01.2011 року на підставі скуплених майнових паїв, було видано свідоцтво № 1145201 на його імя на загальну суму 90051 грн. із загального фонду, що складав 1182200 грн.

Вищезазначені громадянами було скуплено майнові паї лише того майна, яке перебувало в користуванні ТОВ «Комплекс Агромарс», а інша частина майна до 2010 року вже була розподілена між особами, які скупили майнові паї в людей.

Також встановлено, що свідок ОСОБА_5 у свої поясненнях повідомив, що передачу майна відповідачу ОСОБА_3 було проведено з порушенням. У нього майнових паїв не має, але йому передали його родичі.

Проте, самому свідкові ОСОБА_5 як голові ФГ «Гумінське» було передано майна СТОВ «Україна», зокрема, майстерню, електроцех, переробний цех, що підтверджується копіями протоколів, що містяться в матеріалах кримінального провадження № 0000008 по факту зловживання службовим становищем Ліщинським сільським головою ОСОБА_6, при цьому склад комісії був таким же, що підтверджено підписами уповноваженої особи від власників майнових паїв ОСОБА_8, головою комісії по врегулюванню майнових відносин ОСОБА_9 голова спостережної ради ОСОБА_10

З вищевказаного вбачається, що показання свідка ОСОБА_5 є недостовірними та спростовуються також матеріалах кримінального провадження № 0000008 по факту зловживання службовим становищем Ліщинським сільським головою ОСОБА_6, що було порушено саме по заяві свідка.

Окрім того, із матеріалів кримінального провадження № 0000008 по факту зловживання службовим становищем Ліщинським сільським головою ОСОБА_6 вбачається, що майнові паї у 2010 році скуплено декількомами жителями с. Ліщинка, які і поділили між собою майно СТОВ «Україна».

Таким чином встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником майнового паю СТОВ «Україна» в розмірі 90 051,00 грн., або 7,6 %, що підтверджено свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КИ ХІІ № 1145201, виданою Ліщинською сільською радою.

Вартість майна, яке передано від ТОВ «Комплекс Агромарс» відповідачу ОСОБА_19 складає 16 250 грн., а відповідач ОСОБА_3 є власником майна на загальну суму 90 051,00 грн.

Будь яких порушень зі сторони відповідачів щодо позивача колегія суддів не вбачає.

Окрім того, акт приймання передачі майна не є правочином в розумінні ст.ст. 202-2033 ЦК України.

Правочин це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов*язків, слід тлумачити поширювально у тому сенсі, що правочини можуть бути також підставою інших видозмін правовідносин. Наприклад, правочин може бути підставою призупинення, поновлення, реалізації тощо правовідносин. При цьому він може бути водночас і підставою припинення одних правовідносин та підставою виникнення або зміни інших правовідносин Правочини відрізняються від інших юридичних фактів такими рисами: 1) правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату. Цим правочини відрізняються від такого виду юридичних фактів, як події, котрі відбуваються та створюють правові наслідки незалежно від волі субєктів цивільного права; 2) правочини завжди є діями фізичної або юридичної особи. Цим вони відрізняються від адміністративних актів (актів управління), які видають органи державної влади та управління;

3) правочини завжди є правомірними діями, що тягнуть виникнення або видозміни регулятивних цивільних правовідносин. Цим правочини відрізняються від такого виду юридичних фактів, як делікти, котрі порушують цивільні права і тягнуть виникнення регулятивних відносин; 4) воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних прав і обов*язків. Цим вони відрізняються від юридичних вчинків, де волевиявлення не спрямоване спеціально на створення юридичних наслідків;

5) правочини опосередковують динаміку цивільних правовідносин. Цим вони відрізняються від такого виду юридичних фактів, як акти цивільного стану, котрі, по-перше, об*єднують і події, і дії; по-друге, нерозривно пов*язані з фізичною особою і не стосуються осіб юридичних; по-третє, слугують передумовою виникнення у фізичних осіб можливості бути суб*єктом цивільних прав і обов*язків.

Ст. 203 ЦК України розрізняє односторонні правочини і договори (двосторонні та багатосторонні правочини).

Одностороннім правочин визнається у разі, якщо для виникнення, припинення або іншої видозміни цивільних прав і обовязків достатньо волевиявлення однієї сторони (наприклад, волевиявлення спадкодавця-заповідача при складанні заповіту). При цьому слід мати на увазі, що згадана «одна сторона» може бути представлена однією або кількома особами (ч. 3 ст. 202).

Двосторонній або багатосторонній правочин є договором. Договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків.

Прикладом двостороннього правочину може бути договір купівлі-продажу, оренди, дарування та ін. Прикладом багатостороннього правочину (багатостороннього договору) є договір про спільну діяльність. При цьому на кожній стороні як двостороннього, так і багатостороннього правочину може виступати кілька осіб.

Відповідно до ч.1 ст.210, ч.3 ст. 640 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом

Момент вчинення правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 7, ч. 6 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. При перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

Згідно з частинами 1, 2 та 4 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV).

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 3 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

До 01 січня 2013 року оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності проводилось, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07 лютого 2002 року N 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за N 157/6445, яке втратило чинність з 01 січня 2013 року. Згідно з п. 1.4 вказаного Тимчасового положення обов'язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам.

Згідно зі ст. 28 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обовязки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Отже, виходячи з вище викладеного, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суд першої інстанції, що обставини встановлені судом першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні дані про створення та реєстрацію співвласників майнових паїв реорганізованого СТОВ «Україна» як юридичної особи. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника, а від так на підставі висновку у справі № 6-327цс15 Верховного ОСОБА_13 України про те, що виходячи з положень ст. ст. 387, 388 ЦК України право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна. В свою чергу апелянтом не було наведено доказів відповідно до ст.. 358 ЦК України, а тому права апелянта не є порушеними.

Ст. 80 ЦК України визначає юридичну особу, як організацію створену і зареєстровану у встановленому порядку.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: