АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2391/17 Справа № 203/2674/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Лаченкової О.В., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного управління Державного казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання акту опису та постанови недійсними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного управління Державного казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання акту опису та постанови недійсними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що на примусовому виконанні у виконавчій службі перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з ПрАТ «Дніпрянка» на користь Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспілки суми боргу. Між позивачем та ПрАТ «Дніпрянка» був укладений договір про спільну сумісну діяльність. Постановою державного виконавця, актом про передачу майна боржника було передано стягувачу в межах виконавчого провадження майно ПрАТ «Дніпрянка». Позивач вказує на незаконність вказаних дій державного виконавця, оскільки передане майно є спільною сумісною власністю позивачка та підприємства, також постанова та акт був складений з порушенням вимог законодавства, тому просила визнати недійсними постанову від 01 жовтня 2015 року та акт від 01 жовтня 2015 року про передачу майна Нікопольському ОПОТ, повернути майно власникам сумісної власності, у разі неможливості повернення майна відшкодувати майнову шкоду за рахунок держави в розмірі 1 200 000 грн. за цінами заводу виробника, зобов'язати відповідача видати постанову для пред'явлення до «Державтоінспекції» центру надання послуг, пов'язаних використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Нікополь, Орджонікідзе, Марганець Нікопольського та Томаківського районів в АДРЕСА_1 для зняття з розшуку автомобіля та повернення майна.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного управління Державного казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання акту опису та постанови недійсними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження ВП № 27904640 з примусового виконання наказу № 10/396-10 виданого 14 червня 2011 року Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ПП «Дніпрянка» на користь Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспілки 62 565 грн. - основного боргу, 2 728 грн. - річних, 31 219 грн. - інфляційних витрат, 965 грн. 12 коп. - витрат на держмито, 236 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

01 жовтня 2015 року в рахунок погашення боргу за наказом Господарського суду Дніпропетровської було передано стягувачу майно боржника, про що заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міхіною О.І. була складена постанова від 01 жовтня 2015 року та акт про передачу майна боржника від 01 жовтня 2015 року (а.с. 8-11).

Позивачка вказує, що майно яке було стягнуто з боржника на користь стягувача, належало їй та підприємству на праві спільної сумісної власності, оскільки між нею та ПП «Дніпрянка» було укладено договір про спільну діяльність від 18 квітня 2000 року (а.с. 57).

Як вбачається з договору про спільну діяльність від 18 квітня 2000 року метою його укладання є придбання виробничого обладнання. З п.п. 5.3 - 5.5. вказаного договору вбачається, що обладнання має використовуватись у господарській діяльності (а.с. 57).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що договір про спільну діяльність між позивачкою та ПП «Дніпрянка» укладений за участю платника податку на прибуток - юридичної особи, передбачає здійснення господарської діяльності, вказаний договір мав бути поставлений на облік у податковій інспекції та за ним мала надаватись відповідна податкова звітність, однак, доказів цього суду надано не було.

Крім того, доказів того, що позивач є власником спірного майна суду надано не було, з копій технічної документації на обладнання неможливо встановити факт належності цього майна саме позивачу. Також, позивачем не надано доказів належності їй і автомобіля, зняти з розшуку та повернути який, вона просить у своїй позовній заяві.

Крім того, судом встановлено, і зазначене підтверджено матеріалами справи, що позивач не була стороною виконавчого провадження, де боржником зазначено ПП «Дніпрянка».

Відповідно до абз. 3- 4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Проте, згідно абз. 1 п. 6 вказаної постанови інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначених у статті 7 Закону про виконавче провадження, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого згідно із вимогами ЦПК, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина четверта статті 82 Закону про виконавче провадження). Однак, доказів оскарження позивачем дій державної виконавчої служби в поряду адміністративного судочинства, а ні суду першої, а ні апеляційної інстанцій не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції незаконно відмовлено їй у задоволенні позовних вимог не можуть бути прийняті до уваги як недоведені та необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді О.В.Лаченкова

І.А. Єлізаренко