Справа № 128/2659/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

27 листопада 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кузьменко А.О., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, яка подана та підписана його представником за довіреністю ОСОБА_2 до Якушинецької сільської об*єднаної територіальної громади про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2017 року до Вінницького районного суду звернувся позовом ОСОБА_1 до Якушинецької сільської об*єднаної територіальної громади області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги позивачами мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, який належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 18 серпня 1988 року, як голові колгоспного двору.

Вказує, що заповітом на випадок своєї смерті від 30 листопада 1999 року ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму племіннику ОСОБА_1

Зазначає, що інших спадкоємців за законом, спадкоємців за заповітом та осіб, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині немає.

Вказує, що позивач подав до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та на підставі зазначеної заяви заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 за №283/2016.

Зазначає, що 27 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Гречко Ж.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, однак, у видачі свідоцтва було відмовлено, про що 27 квітня 2017 року за № 790/02-31 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Гречко Ж.Б. надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії де зазначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, таким чином встановити з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_2, виданого 18 серпня 1988 року, яка частка зазначеного будинку належала спадкодавцю не представляється можливим.

Вказує, що згідно записів погосподарських книг в житловому будинку по АДРЕСА_1 постійно мешкали та були членами колгоспного двору: ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_9) голова та ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_10)- чоловік.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_11 помер ОСОБА_7, після якого відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області спадкоємицею якого за законом була його дружина ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 немає.

Вважає, що на момент смерті ОСОБА_4 їй належав цілий вищезазначений житловий будинок.

Просить суд визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що раніше належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_9 гр. ОСОБА_4.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з'явились, через канцелярію суду представник позивача, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Якушинецької сільської об*єднаної територіальної громади , двічі в судове засідання не з'явився, по невідомим для суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи у його відсутності до суду відповідач не надав, у зв*язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу.

Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез*явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі.

Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_4, що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.6).

За життя ОСОБА_4 30.11.1999 року склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с.8).

Крім цього, 01.04.2016 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала свою земельну ділянку площею 1,4186 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серія НОМЕР_1), яка розташована на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11 ,ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_13,ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_14,ІНФОРМАЦІЯ_7 в рівних частинах кожному (а.с.75 зі звороту). Дані особи, оформили свої спадкові права в нотаріальній конторі та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідні частки даної земельної ділянки (а.с.85-89).

Особи, які мають право на обов*язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_4 відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с. 50-124).

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, так як подав в 6-ти місячний строк до нотконтори заяву про прийняття спадщини (а.с. 56 зі звороту).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на різне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, який належав померлій згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння НОМЕР_2 від 18.09.1988 року. Дане домоволодіння відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 (а.с.9).

З погосподарських книг на вищезазначене домоволодіння вбачається, що членами колгоспного двору станом на 1991-1995 роки (а.с.76) значилися ОСОБА_4, та її чоловік ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої Вінницькою районною державною нотаріальною конторою, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок позивач не має можливості, так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, таким чином встановити з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_2 виданого 18.08.1988 року, яка частка зазначеного будинку належала спадкодавцю не представляється можливим (а.с.23).

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, як голова колгоспного двору АДРЕСА_1 та її чоловік ОСОБА_7, були родиною, оскільки за господарством рахується один житловий будинок, в якому вони проживали та вели спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір. Станом на 1991 рік даний будинок відносився до типу колгоспного двору, в якому проживали та були зареєстровані вона та її чоловік.

ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_10, а ОСОБА_4-ІНФОРМАЦІЯ_12.

У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Станом на 15 квітня 1991 року, інші члени колгоспного двору відсутні.

ОСОБА_4, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7 (а.с.119-124).

Реалізувати своє право як спадкоємця після смерті спадкодавця поза судовим порядком , позивач не має можливості, оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи- колгоспний двір.

Тому, спадкове право позивача, підлягає саме судовому зазисту , шляхом задоволення позову про визнання права власності на даний будинок в порядку спадкування за заповітом.

Оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, так як подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, даний будинок належав спадкодавцеві ОСОБА_4 , як голові колгоспного двору, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін, відповідає чинному законодавству України, а також, не порушує прав та інтересів третіх осіб .

Керуючись ст. ст. 212-215,224,225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, яка подана та підписана його представником за довіреністю ОСОБА_2 до Якушинецької сільської об*єднаної територіальної громади про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9, на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання його копії, шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: