АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/8396/13-ц Головуючий суддя І інстанції Задорожна А. М.
Провадження № 22-ц/790/1298/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її представника ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_3 про збільшення ідеальної частки та перерозподілу ідеальних часток, визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року позивач звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 на наступне нерухоме майно: прибудову літ. « б-2» до житлового будинку літ. «Б - 1» , та надвірні будівлі: погріб літ. «М», гараж літ. «К», сарай літ. «Л» по пров. Підривному, 7 в м. Харкові. Збільшити її частку в праві власності на домоволодіння № 7 по пров. Підривному в м. Харкові та призвести перерозподіл ідеальних часток між співвласниками домоволодіння № 7 по пров. Підривному в м. Харкові. Визнати за нею право власності на 27/100 частин домоволодіння № 7 по пров. Підривному в м. Харкові. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 45/100 частин домоволодіння № 7 по пров. Підривному в м. Харкові, визнати за ОСОБА_3 право власності на 14/100 частин домоволодіння № 7 по пров. Підривному в м. Харкові після оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_10, померлої 31.01.2014 р. та реєстрації права власності, визнати таким, що потребує реєстрації за ОСОБА_11, право власності на 14/100 частин домоволодіння № 7 по пров. Підривному в м. Харкові.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 вказала, що вона та відповідачі по справі є співвласниками домоволодіння № 7 по пров. Підривному в м. Харкові, яке складається з двох житлових будинків, зазначених в технічному паспорті під літ. літ. А-1 та Б-1 та надвірних будівель.

Житловий будинок літ. Б-1 по пров. Підривному в м. Харкові був збудований чоловіком її сестри ОСОБА_9 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у рівних частках на підставі договору від 02 листопада № 128 від 02 листопада 1935 року, в якому зазначено, що цей будинок тимчасового типу, являє собою деревяний будинок, обмазаний глиною під залізом розміром 6,3х4,8 кв. метри. У вказаному житловому будинку мешкали 2 родини - ОСОБА_12 та ОСОБА_13

08 квітня 1991 року померла її сестра ОСОБА_9, яка 26 листопада 1990 року склала заповіт на її користь, відповідно до якого на випадок смерті останньої, належна їй частка у спірному будинку належатиме позивачу.

Також ОСОБА_6 зазначала, що з 1965 року в будинку Б-1 проживала тільки родина ОСОБА_14, спадкоємці ОСОБА_13 у вказаному будинку не проживали, а з 1977 року проживає вона, з 1984 року її дочка. Вона зареєстрована в домоволодінні № 7 по пров. Підривному в м. Харкові з 1991 року.

Вказала, що з 1965 року родина її сестри та згодом і вона разом з дочкою, за власні кошти та особистими зусиллями покращили житлові умови у вказаному будинку, замінили комунікації, вікна, дах, провели газове постачання, здійснили добудови, які рахувалися самовільними. На момент смерті сестри позивача - ОСОБА_9 право власності в домоволодінні № 7 по пров. Підривному в м. Харкові ні за нею, ні за її спадкодавцями закріплено не було, прибудова «б-2» до житлового будинку літ. Б-1, погріб літ. М, гараж літ. К та сарай літ. Л не були узаконені, обліковувались самовільними будівлями.

Вважала, що успадкувала після смерті ОСОБА_9 належну ОСОБА_9 7/600 частину житлового будинку № 7 по пров. Підривному в м. Харкові, що було визнано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 1992 року, а також право на будівлі, які побудовані її спадкодавицею та її родиною.

ОСОБА_6 звернулася до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» щодо узаконення та внесення в технічний паспорт будівель, які визначені як самовільні, - прибудови «б-2» до житлового будинку літ. Б 1, та надвірні будівлі погріб літ. М, гараж літ К, сарай літ. Л., після чого був виготовлений новий технічний паспорт на її імя.

Посилаючись на те, що покращення будинку № 7 по провулку Підрізному у м. Харкові значно збільшили належну спадкодавцям частку у праві власності, яку вона успадкувала на підставі заповіту її сестри ОСОБА_9, у звязку із чим просила позов задовольнити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої 08 квітня 1991 року, на: прибудову літ. «б-2» до житлового будинку літ. «Б - 1» , та надвірні будівлі: погріб літ. «М», гараж літ. «К», сарай літ. «Л» по пров. Підривному, 7 в м. Харкові.

Перерозподілено ідеальні частки в праві власності і визнано, що:

- ОСОБА_6 належить 27/100 частини домоволодіння по пров. Підривному, 7 в м. Харкові замість 7/600 часток;

- ОСОБА_4 належить 45/100 частини домоволодіння по пров. Підривному, 7 в м. Харкові замість 371/600;

- ОСОБА_3 належить 14/100 частини домоволодіння по пров. Підривному, 7 в м. Харкові замість 111/600;

- 14/100 частини домоволодіння по пров. Підривному, 7 в м. Харкові замість 111/600, що потребує реєстрації за ОСОБА_11.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, суд неповно зясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Вказав, що рішенням суду був незаконно позбавлений як правонаступник права власності на частку майна, яке належить йому після смерті ОСОБА_10 в спірному домоволодінні.

Також, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 05 січня 2016 року була подана апеляційна скарга, в якій вона просить рішення суду скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування скарги зазначила, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що ОСОБА_6 не надала жодних доказів на підтвердження права власності на прибудови домоволодіння, які вона привласнила без згоди співвласників, та перешкоджала їм у доступі до даних обєктів. Вказала, що заповіт, за яким ОСОБА_6 набула права власності на частину спірного домоволодіння містить інформацію загального характеру без уточнення спадкової маси. Відзначила, що позивач власними силами та за свій рахунок у спірному домоволодінні нічого не побудувала. Також, вказала, що ОСОБА_6 ввела суд в оману з приводу часу, з якого вона проживала зі своїми спадкодавцями. Вважає, що судом не надано належної оцінки її запереченням на позов, та додані до нього докази.

Справа розглядається в апеляційному порядку неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року апеляційні скарги відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року ухвала апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року скасована, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому касаційний суд мотивував свої висновки тим, що спірні добудови є самочинними, здійсненні без згоди співвласників, тому відповідно до розяснень судам у п.п. 9, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» - не можуть бути задоволенні.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення осіб, що зявились, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України обговоривши доводи апеляційної скарги в межах заявленого позову, вважає, що скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки комунального підприємства «Харківське бюро технічної інвентаризації» право власності на житлові будинку літ. А-1 та Б-1 з надвірними будівлями по пров. Підривний, 7 в м. Харкові, зареєстроване: за ОСОБА_6 - 7/600 частин; за ОСОБА_4 - на 371/600 частин; за ОСОБА_10, яка померла 31.01.2014 р., - на 111/600 частин, 111/600 частин - не зареєстровано.

Відповідно до положень ст.. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 1992 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 7/600 частин житлового будинку № 7 по пров. Підривний у місті Харкові після смерті ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_9 Рішенням районного суду було також встановлено, що єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_12 є ОСОБА_9, яка померла 08 квітня 1991 року та яка залишила заповіт на все своє майно ОСОБА_6, яка прийняла спадщину внаслідок подачі відповідної заяви до нотаріальної контори.

Прибудова б-2 до житлового будинку літ. Б-1 та надвірні будівлі погріб літ. М, гараж літ. К та сарай літ. Л, які були побудовані ОСОБА_9, яка померла 08 квітня 1991 року, та її чоловіком ОСОБА_14, який помер 19 лютого 1984 року, у технічному паспорті, виготовленому на імя ОСОБА_6 01 жовтня 2015 року, визначені як самовільні.

Відповідно до ст. 524 ЦК України в ред. 1963 року, який діяв на день відкриття спірної спадщини, спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірну спадщину не було оформлено, оскільки вона була самочинно побудована спадкодавцями ОСОБА_6 та нею за належні їм кошти, що значно збільшило розмір спадкової частки і надало позивачу право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої 08 квітня 1991 року, та відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦК України право на збільшення визначеної рішенням Московського районного суду від 01 червня 1992 року частки ОСОБА_15 в праві спільної часткової власності до заявленого у позові розміру.

Однак, районний суд не взяв до уваги, що спірні прибудови внаслідок їх самовільного характеру забудови на день відкриття спадщини не увійшли до складу спадщини і тому, навіть за умови її подальшої легалізації не можуть бути набуті у власність в порядку спадкування. Крім того, з цієї ж причини, а також з огляду на недоведеність згоди інших співвласників на збільшення частки спадкодавців позивача, у даному випадку відсутні й передбачені ст. 119 ЦК України в редакції 1963р. та ч. 3 ст. 357 чинного ЦК України підстави на відповідне збільшення частки позивача у праві спільної часткової власності.

Відповідно до розяснень судам, які були надані у п.п. 9, 12 Постанови Пелнуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок»: право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його до експлуатації та державної реєстрації. При розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Отже, при здійсненні перебудови житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної часткової власності із виділенням в натурі новостворених часток, про що відсутня згода кожного із таких співвласників, не можуть бути задоволені.

Посилання представника позивача на те, що вона після оформлення свого права власності на спадщину у розмірі 7/600 частин житлового будинку № 7 по пров. Підривний у місті Харкові, яке виникло на підставі вищевказаного рішення Московського районного суду м. Харкова, вона узаконила самочинне будівництво спадкодавців відповідно до діючого станом на 1992 рік законодавства є безпідставним і відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України відхиляється колегією суддів, оскільки проведена після відкриття спадщини легалізація самочинного будівництва не змінює розмір спадщини і може бути підставою для іншого позову, який в цій справі не був заявлений і тому перебуває поза межами розглянутої справи.

Таким чином, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, то з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, за його безпідставністю. При цьому апеляційна скарга ОСОБА_4 в особі її представника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, оскільки вимоги скарги про закриття провадження у справі є безпідставними

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі її представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді