АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 654/2458/17 Головуючий в І інстанції Охтень А.А. Номер провадження 22-ц/791/1734/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_7, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю, зазначаючи, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано10 листопада 2016 року.

За час шлюбу ним за особисті кошти в розмірі 2000 грн., отримані від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, придбано будинок по вулиці Садовій (Миру), 66, кв. 1 у селі Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області та приватизовано земельну ділянку для обслуговування цього будинку та прибудинкової території.

Посилаючись на те, що спірний будинок не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний ним за особисті кошти, що позбавляє відповідачку права на поділ зазначеного майна та набуття його частини у власність, позивач просив суд визнати житловий АДРЕСА_2 з надвірними спорудами по вул. Миру в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області та земельну ділянку площею 0,0899 га для обслуговування житлового будинку його особистою приватною власністю.

Рішенням суду від 12 вересня 2017 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_7, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо відсутності підстав для визнання спірного майна його особистою приватною власністю не відповідають обставинам справи, наданим доказам, та суперечать положенням ст. 57 СК України, ст. 392 ЦК України, що регулюють спірні правовідносини.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_6. доводи скарги не визнала, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не спростував доводів відповідача про її участь у придбанні спірної нерухомості та не надав суду належних і допустимих доказів, які б достовірно підтверджували, що спірне майно придбано і в подальшому утримувалось та поліпшувалось виключно за його особисті кошти.

Однак погодитися з таким висновком суду повністю не можна, оскільки суд дійшов його, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Так, судом встановлено, що з 28.08.1998 року сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, актовий запис №10.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.11.2016 року, яке набрало законної сили 05.12.2016 року, цей шлюб розірвано(а.с.12).

Предметом спору, що виник між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, є нерухоме майно, придбане 26 листопада 1999 року на імя позивача, про яке останній заявив як про таке, що є його особистою приватною власністю як набуте ним за час шлюбу, але за кошти, що належали йому особисто.

Враховуючи зазначене, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що із наведених сторонами та встановлених під час судового розгляду справи обставин випливають правовідносини сторін, до яких підлягають застосуванню ст.ст.57-60 СК України, що регулюють питання щодо прав особистої приватної власності дружини та чоловіка і підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому суд не зважив, що згідно із ст. 177ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

При цьому відповідно до ч.1 ст.182ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Із змісту поданої ОСОБА_5 позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що останній заявив вимогу про визнання його особистою приватною власністю житлового АДРЕСА_3 з надвірними спорудами, який розташований по вул. Миру в селі Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області та земельної ділянки з відповідним кадастровим номером площею 0,0899 га, яка знаходиться за зазначено вище адресою, для обслуговування цього будинку.

У підтвердження права власності на наведене нерухоме майно позивач надав суду договір купівлі-продажу, укладений ним із ОСОБА_8 та зареєстрований на товарній біржі 26 листопада 1999 року, із якого вбачається, що ОСОБА_5 купив за 2000 гривень квартиру №1, яка знаходиться в будинку №66 по вул. Садова в селі Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, загальною площею 56,2кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., кількість кімнат-дві (а.с.9).

Зазначена квартира була зареєстрована в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_5 29.11.1999 року (а.с.9).

Суд на розбіжності щодо правового статусу спірного нерухомого майна уваги не звернув і, розглянувши спір по суті, не зясував, чи є заявлений позивачем предмет спору та придбана ним квартира тотожними обєктами нерухомості.

Виконуючи приписи ст.ст.10, 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції розяснив позивачеві необхідність підтвердження права власності на обєкт нерухомості, який він вважає житловим будинком, в результаті чого останній надав суду технічний паспорт, складений КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради 26.10.2017 року на садибний ( індивідуальний) житловий будинок №66/1 по вул. Миру в селі Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, із якого вбачається, що зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 899кв.м., має загальну площу 67,6 кв.м. (що на 11,4 кв.м.більше загальної площі придбаної квартири ) та житлову площу 29,5кв.м. (що на 1,0 кв.м. менше житлової площі придбаної квартири). При житловому будинку є господарські будівлі та споруди, частина із яких зазначена як самочинне будівництво.

Сторони підтвердили, що квартира та будинок це одне і те ж майно. У свій час вулиця Садова була перейменована на вулицю Миру, а позивач пояснив, що загальна площа квартири, яка насправді є житловим будинком, збільшилася в результаті здійсненої ним прибудови. Правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно не змінювалися та ним не отримувалися. Державна реєстрація прав власності на будинок в установленому законом порядку не здійснена.

Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно,відтак виключає це майно з цивільного обороту .

Отже, враховуючи що здійснивши реконструкцію, яка призвела до зміни статусу квартири на житловий будинок та не отримавши правовстановлюючі документи на новостворене нерухоме майно і не здійснивши державну реєстрацію права власності на нього, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право щодо цього нерухомого майна в судовому порядку, а тому його позов є передчасним і задоволенню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції наведені вище обставини не враховані, ст.60 СК України застосована без врахування правової позиції Верховного Суду України, висловленої, зокрема, в постанові від 7 вересня 2016 року у справі №6-801цс16, а висновки щодо безпідставності позовних вимог зроблені без повного та всебічного зясування обставин справи щодо джерела набуття спірного нерухомого майна і без наведення мотивів щодо спростування доводів позивача про те, що джерелом набуття квартири були грошові кошти, виручені ним за місяць до спірної угоди від продажу квартири, що належала йому на праві особистої власності, колегія суддів вважає, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.ст. 177, 182, 376 ЦК України, керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_7, частково задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: П.Я. Ігнатенко

ОСОБА_3