Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2868/17 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначали, що 25 лютого 2014 р. відповідач звернулась до банку із заявою про надання банківських послуг, згідно якій отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За укладеним кредитним договором відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за тілом кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії, пені та штрафи. Відповідач свої обовязки за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 15 червня 2016 р. виникла заборгованість на суму 13 592 грн. 45 коп., з яких: 5 395 грн. 43 коп. - заборгованість за кредитом, 1 643 грн. 09 коп. - відсотки за користування кредитом, 4 897 грн. 04 коп. - пеня за прострочене зобов'язання, 1 050 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу, 500 грн. - фіксована складова штрафу, 623 грн. 45 коп. - процентна складова штрафу, погашено заборгованість 516 грн. 56 коп.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також витрати на сплату судового збору в сумі 1 378 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 лютого 2014 р.: 5 395,43 грн. за кредитом, 1 643,09 грн. за процентами, 4 897,04 грн. пеня за прострочене зобов'язання, 1 050,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу, 500,00 грн. фіксована частина штрафу, 623,45 грн. процентна складова штрафу, усього 13 592,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» витрати на сплату судового збору в сумі 1 378 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги банку залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вірно врегулював спірні правовідносини застосуванням ст.ст. 526, 527, 530, 543, 611, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, яке є обов'язковим для сторін, має виконуватися належним чином.

Проте в повній мірі з такими висновками колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами 25 лютого 2014 року відповідач звернулась до банку із заявою про надання банківських послуг, згідно якій отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За укладеним кредитним договором відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за тілом кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії, пені та штрафи.

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват ОСОБА_4.

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3 остання погодилася, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Даних про те, що ОСОБА_3 приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить.

Своїм підписом ОСОБА_3Г, підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку і були надані їй для ознайомлення у письмовому виді.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як передбачено Умовами і правилами, за користування кредитом Банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою).

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг ( щомісячно отримувати витяг про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції з картрахунку) (.а.с.18 зв.)

У випадку незгоди позичальника зі зміною Правил та/або ОСОБА_4, викладених на банківському сайті позичальник зобовязується надати ОСОБА_4 письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед ОСОБА_4 (п.1.1.2.4 Умов та правил).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу ОСОБА_4 позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов і правил). ОСОБА_4 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником своїх зобовязань (п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою).

Згідно з п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником умов договору або у разі виникнення овердрафту Банк має право зупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту).

Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Строк і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картках з установленими мінімальним обовязковим платежем наведений у памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом. У випадку виникнення простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту в повному обсязі являється 211 день із дня виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів по овердрафту щомісячно за попередній місць до 25 числа (п.2.1.1.12.4 Умов та правил).

Судом встановлено, що 25 лютого 2014 р. ОСОБА_3 звернулась до банку із заявою про надання банківських послуг, згідно якій отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За укладеним кредитним договором відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за тілом кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії, пені та штрафи. Відповідач свої обовязки за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 15 червня 2016 р. виникла заборгованість на суму 13 592 грн. 45 коп., з яких: 5 395 грн. 43 коп. - заборгованість за кредитом, 1 643 грн. 09 коп. - відсотки за користування кредитом, 4 897 грн. 04 коп. - пеня за прострочене зобов'язання, 1 050 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу, 500 грн. - фіксована складова штрафу, 623 грн. 45 коп. - процентна складова штрафу, погашено заборгованість 516 грн. 56 коп.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає саме вищевказаним пунктам Умов і правил, які були погоджені сторонами, відповідачем не спростований, отже суд першої інстанції обґрунтовано прийняв його до уваги і задовольнив позов ОСОБА_4 у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що 13 червня 2015 р. з її карткового рахунку внаслідок шахрайських дій неустановлених осіб було списано 4500 грн. не заслуговують на увагу та не звільняють її від обовязку належного виконання умов кредитного договору, в тому числі і щодо сплати відсотків і пені.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 вказувала, що не повинна відповідати за шахрайські дії осіб, які зняли кошти з її картрахунку, у звязку з чим вона звернулась із заявою до органів внутрішніх справ та одразу після такого несанкціонованого зняття коштів.

Звернення ОСОБА_3 до Комунарського відділення поліції із заявою-повідомленням підтверджується наданими довідками, згідно з якими вказана заява 15.06.2015 року прийнята та 15.06.2015 року зареєстрована в ЄРДР за № 0002763 (а.с.73).

Як вбачається із протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 13.06.2015 року близько 19-00 год. невстановлена особа зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_3 та відрекомендувавшись працівником Приватбанку отримала від неї інформацію про реквізити її кредитної картки у Приватбанку, в результаті чого заволоділа грошовими коштами (а.с.74).

Про зняття коштів з її картрахунку вона повідомила банк, тому вважає що їй не повинні були нараховуватись проценти на ці кошти.

ОСОБА_4 враховуючи що кошти були зняті з картрахунку позичальника внаслідок її необачності, на цю суму банк продовжував нараховувати відсотки за користування цими коштами, а також пеню і штрафи за порушення умов договору щодо сплати кредиту та відсотків.

Дослідивши Умови та правила надання банківських послуг, суд першої інстанції з цим погодилась й колегія суддів не встановив в них підстав для звільнення позичальника від сплати кредиту, відсотків та неустойки у випадку зняття коштів з картрахунку третіми особами, якщо дії позичальника сприяли цьому.

Так, відповідно до п. 2.1.1.5.10; 2.1.1.5.11 Умов, клієнт зобовязаний не передавати карти, ПІНи третім особам, не використовувати карти або нанесені на них дані з метою, не передбаченою умовами договору або правилами; вживати заходи із запобігання втрати (крадіжки) картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну полосу, або їх незаконного використання .

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не виконала вимоги вказаних пунктів Умов, особисто сповістивши реквізити картки невідомій особі по мобільному телефону, підстав для звільнення її від обовязку зі сплати відсотків і штрафних санкції немає.

Таким чином, позичальник не може бути звільнена від повернення кредитних коштів, нарахованих на них у відповідності до умов договору відсотків, а також нарахованих за невиконання умов договору штрафів та пені.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неналежне виконання відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором , яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь банку.

Проте, колегія суддів вважає, що одночасне стягнення пені та штрафів призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, виходячи з наступного.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.7.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при допущені клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів .

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення штрафів у розмірі 500 грн. та 623,45 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

В іншій частині судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2017 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12469 грн.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. та 623,45 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 333/4669/16

Провадження №22ц/778/2868/17 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

23 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2017 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12469 грн.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. та 623,45 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: