БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/2645/16-ц
провадження № 2/361/136/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

Іменем України

01 березня 2017 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1,
за участю секретаряОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області, про визнання виселення незаконним, визнання права користування жилим приміщенням, вселення та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3, яка також діє від імен ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6 та Служба у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області, про визнання виселення незаконним, визнання права користування жилим приміщенням, вселення та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 липня 2007 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у них 24 жовтня 2010 року народився син ОСОБА_4. Після народження дитини відповідач запропонував позивачу повністю переїхати до нього у трьохкімнатну квартиру, на що позивач дала свою згоду та переїхала жити до відповідача. 02 листопада 2010 року відповідач зареєстрував свою дружину та сина у належній йому на праві часткової власності квартирі № 40, що розташована у будинку № 8-Б по вулиці Незалежності у м. Бровари Київської області. Однак, спільне життя із відповідачем не склалося, тому позивач звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідно до якого ухвалене рішення про задоволення позовних вимог. Після цього, 30 квітня 2016 року відповідач поміняв замки у квартирі та не впустив позивача із дитиною до квартири, чинить перешкоди у користуванні жилим приміщенням, у звязку із чим позивач змушена була викликати Броварську поліцію.

З часу вселення від 22.10.2010 року, позивач та спільний із відповідачем син постійно проживали і користувалася вищевказаною квартирою як члени родини відповідача. Позивач постійно брала участь у витратах, повязаних з оплатою комунальних послуг за користування квартирою, здійснювала поточні ремонти та утримувала жиле приміщення, у звязку із цим вважає, що відповідач незаконно позбавив її та дитину житла та чинить перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

З огляду на викладені обставини, позивач змушена звернутися із даним позовом, в якому просить визнати незаконним виселенням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати за нею та малолітнім ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, вселити позивача та малолітнього ОСОБА_4 у займане раніше ними жиле приміщення за вказаною адресою, та не чинити перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

До початку розгляду справи по суті позивач подала уточнення до позовної заяви, в яких просить визнати незаконним виселенням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати за нею та малолітнім ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, вселити позивача та малолітнього ОСОБА_4 у займане раніше ними жиле приміщення за вказаною адресою, та не чинити перешкоди у користуванні жилим приміщенням, стягнути із ОСОБА_5 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.., та стягнути із відповідача 5000 грн. затрат на отримання позивачем правової допомоги.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 вимоги з підстав викладених в уточненій позовній заяві підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Представник Служби у справах дітей та сімї Броварської міської ради ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_8 у судове засідання також не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 28 липня 2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії 1-ОК № 047014, виданого 28 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 7).

Від спільного подружнього життя у сторін 24 жовтня 2010 року народився син ОСОБА_4, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії ОК № 170127, виданого 06 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 8).

Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 68070112, сформованої 14 вересня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить ? частини квартири № 40, що розташована у будинку № 8-Б по вулиці Незалежності у м. Бровари Київської області. Інша ? частина належить ОСОБА_8 (а.с. 79-81).

Згідно довідок № 1386 від 21.08.2012 р. та № 1-1/364 від 05.05.2016 р. у вищевказаній квартирі окрім відповідача ОСОБА_5 також зареєстрована і позивач ОСОБА_3 та їх спільний син ОСОБА_4 (а.с. 15, 33).

Також, із копії паспорта позивача вбачається, що вона зареєстрована за вказаною адресою із 02.11.2010 року (а.с. 4).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Також, даним рішенням вирішено порядок та розмір стягнення із відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 (а.с. 9).

Так, із матеріалів справи вбачається, що 30.04.2016 р. до чергової частини Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що у АДРЕСА_2, колишній чоловік не пускає заявницю та дитину до квартири.

Зі змісту висновку про результати перевірки по рапорту оперативного чергового Броварського ВП від 12.02.2017 р. вбачається, що в ході перевірки на місце події направлено ГРПП Броварського ВП, опитано ОСОБА_3, яка пояснила, що на даному етапі у неї із колишнім чоловіком тривають судові засідання з приводу поділу майна. 10.02.2017 р. заявниця близько о 20:30 години прийшла до помешкання де вона зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із працівниками поліції, але колишній чоловік ОСОБА_5 двері до помешкання не відчинив.

Відповідно до акту обстеження житлових умов, складеного 06 лютого 2017 року депутатом Броварської міської ради Київської області ОСОБА_10, у квартирі № 40, що розташована у будинку № 8-Б по вулиці Незалежності у місті Бровари Київської області зареєстровані, однак мешкають за іншою адресою ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Також, із матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач разом із сином ОСОБА_4 мешкають за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Електриків, буд. 13-А.

Відповідно до статей 3, 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У статті 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за № 5 від 07 лютого 2014 року розяснено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

При розгляді даної справи по суті встановлено, що у спірну квартиру позивач разом із сином вселилися як члени сімї відповідача. Однак, відповідач чинить позивачу та їх спільному синові перешкоди у користуванні квартирою та проживання у ній, не зважаючи на ті обставини, що іншого житла позивач не має, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про вселення.

Позовні вимоги про визнання незаконним виселення позивача та малолітнього ОСОБА_4, а також визнання за останніми право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги є безпідставними, та як у матеріалах справи відсутні докази виселення позивача із спірної квартири. Крім того, матеріалами справи встановлено, що місце проживання позивача із сином зареєстроване у спірній квартирі та, виходячи із викладених обставин, вони не втрачали право користування даною квартирою, тому відсутні підстави для додаткового визнання судом за ними права користування таким жилим приміщенням.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідність до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач посилається на те, що за весь час незаконного виселення позивача, остання зазнала почуття приниженої гідності, безпідставного сорому, необхідність виправдовуватися, нездатність активно переживати позитивні емоції, стало знижений настрій, емоційні та тілесні реакції при спогадах (серцебиття, тремтіння рук), негативні психологічні зміни (суттєві порушення роботи серця, формули сну, психологічна втома), внутрішня дратівливість, нервування, обурення, образа.

Однак, на підтвердження вищевказаного позивачем не надано будь-яких доказів, тому вимога про стягнення моральної шкоди є не обґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Також, задоволенню не підлягає позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача затрати на отримання останньою правової допомоги у розмірі 5000 грн., оскільки позивачем на обґрунтування такої вимоги не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що позивачем понесені витрати на правову допомогу у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, та керуючись Конституцією України, ст.ст. ст. ст. 23, 16, 405, 1167 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру № 40, що знаходиться у будинку № 8-б по бульвару Незалежності у місті Бровари Київської області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.М. Петришин