Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/7207/16 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/2507/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Фесенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка Андрія Миколайовича, третя особа: Олександрівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М., третя особа: Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.05.2013 року між ним та ТОВ «Порше мобіліті» було укладено кредитний договір № 50009128 та договір застави транспортного засобу «VOLKSWAGEN POLO», номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю 128475,00 гривень.

05.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис № 1585 про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб, автомобіль «VOLKSWAGEN POLO» номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, на виконання зобов'язання в сумі 165315,25 гривень за кредитним договором № 50009128 від 27.05.2013 року.

Вважає, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», а ТОВ «Порше Мобіліті» передчасно звернулось до приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, не виконавши вимоги ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не узгодивши з ним суму боргу, не дотримавшись порядку та процедури звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

На підставі зазначеного просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1585 від 05.11.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. про звернення стягнення на автомобіль VOLKSWAGEN -POLO, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50009128 від 27 травня 2013 року. Стягнути з ТОВ «Порше Мобіліті» на його користь ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1585 від 05.11.2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. про звернення стягнення на автомобіль VOLKSWAGEN -POLO, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 для задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50009128 від 27 травня 2013 року.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 826 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 27.05.2013р. між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №50009128, за умовами якого ОСОБА_3 25.05.2013 року отримав кредит в розмірі суми кредиту: 109 203,73 грн. еквівалент суми кредиту у доларах США 13 371,34 дол. США із застосуванням процентної ставки в розмірі 9,90% річних, на строк 60 місяців, а позивач прийняв кредит і зобов'язався належним чином використовувати та повернути відповідачу суму отриманого кредиту.

03.06.2013р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави автотранспортного засобу №50009128, посвідчений приватним нотаріусом 03 червня 2013 року між сторонами також був укладений договір застави №50009128, зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. за №1422.

Згідно зі ст.1.1. 1.3 договору застави, заставодавець, з метою забезпечення виконання кредитного договору №50009128 від 03.06.2013р., укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 останній передає в заставу автомобіль з наступними характеристиками: автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO» номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який є власністю заставодавця.

05 листопада 2015 року приватним нотаріусом Хижняк А.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на рухоме майно, а саме: автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO» номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, на виконання зобов'язання в сумі 165 315,25 гривень за кредитним договором № 50009128 від 27.05.2013 року.

Нотаріусом спірний виконавчий напис було здійснено на підставі наступних документів: заява про вчинення виконавчого напису, кредитний договір на 1 арк., договір застави транспортного засобу на 8 арк., зведена облікова виписка з рахунку клієнта ОСОБА_3 станом на 08.09.2015 року; зведена облікова виписка з рахунку клієнта ОСОБА_3 станом на 03.11.2015 року; вимога-повідомлення від 08.09.2015 року ОСОБА_3, опис вкладання у цінний лист, фіскальний чек від 16.09.2015р., відстереження пересилання поштових відправлень

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання забезпеченою заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно з ч. 2 вказаної статті повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача.

Таким чином, відповідно до положень вказаного Закону виникнення права на звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у позасудовому порядку пов'язане не тільки з направленням вимоги про виконання забезпечувального зобов'язання, а і з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, п. 2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії полягає факт безспірності певної заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що згідно вимоги від 08.09.2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості станом на 08.09.2015 року, що становить 140 491,91 грн. та складається з: суми кредиту 111 825,96 грн.; прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу 17 462,17 грн.; штрафні санкції відповідно до ст.8.3 Договору 5397,56 грн.; витрати компанії 600,00 грн., компенсація страхових платежів - 5206,22 гривень.

Станом на дату пред'явлення вимоги, а саме, 08.09.2015 року була складена зведена облікова виписка з рахунку клієнта ОСОБА_3, яка містить наступні дані: всього нараховано 133 093,97 грн.; всього сплачено 104 428,02 грн.; непогашена сума заборгованості 28 665,95 грн. (т.1, а.с.227-229 ).

При цьому зведена облікова виписка містить розрахунок у гривневому еквіваленті, а вимога пред'явлена з розрахунку невиплаченої суми кредиту в розмірі 5038,34 доларів США, що еквівалентно 111 825,96 грн., а інші складові заборгованості розраховані у гривні.

З виконавчого напису нотаріуса вбачається, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу пропонується задовольнити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за невиплачену в період з 16.05.2013 року по 08.09.2015 року заборгованість станом на 08.09.2015 року у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) 16 162,17 грн.; штрафних санкцій за вимоги щодо сплати - 5 397,56 грн.; витрати компанії 600,00 грн.; штрафу за порушення терміну повернення кредиту 21 840,75 грн., компенсації страхових платежів 5 206,22 грн., суми кредиту 116 108,55 грн., що становить 165 315,25 грн. (т.1, а.с. 211).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пред'явлена вимога, зведена облікова виписка та виконавчий напис нотаріуса містять різні суми загальної заборгованості, хоча розрахунки здійснені на одну дату, а саме, 08 вересня 2015 року.

Зокрема, вимога не містить суми штрафу за порушення терміну повернення кредиту в розмірі 21 840,75 грн., крім того, зазначені різні суми заборгованості по кредиту у пред'явленій вимозі та виконавчому напису.

Судом першої інстанції правильно зазначено у судовому рішенні, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження є можливим лише за умови надсилання повідомлення і реєстрації відомостей у Державному реєстрі обтяжень після сплину 30 денного строку з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. Не зважаючи на імперативні приписи наведеної норми нотаріус не перевірив виконання відповідачем необхідних для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження умов.

Крім того, відповідно до п. 7.3 договору застави транспортного засобу №50009128 від 03 червня 2013 року будь-які повідомлення та вимоги, передбачені договором, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу сторони, вказану в цьому договорі (або іншу адресу, про яку сторона повідомить у письмовій формі), відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим стороною на третій робочий день з дня відправлення.

Як вбачається з тексту кредитного договору № 50009128 від 27 травня 2013 року, укладеному між сторонами та наданого нотаріусу ТОВ «Порше Мобіліті» (т.1, а.с.2), ОСОБА_3 зазначив в кредитному договорі адресу фактичного проживання: АДРЕСА_2, однак вимога-повідомлення від 08.09.2015 року ОСОБА_3 була надіслана товариством на адресу реєстрації позивача АДРЕСА_1 (т.1, а.с.250-252), за якою він не проживає.

Зазначений факт не оспорювався представником відповідача в суді апеляційної інстанції.

Крім того, з рахунків - фактур від: 02.07.2013 року, 04.11.2013 року; 02.07.2014 року, 03.12.2014 року; 03.07.2015 року, надісланих ТОВ «Порше Мобіліті» ОСОБА_3 у період з 2013 по 2015 роки, вбачається, що зазначені рахунки надсилались товариством саме за адресою фактичного проживання, зазначеною в кредитному договорі: АДРЕСА_2 (т.2, а.с.53-56).

Таким чином, всупереч вимогами п. 7.3 договору застави транспортного засобу №50009128 від 03 червня 2013 року вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50009128 від 08 вересня 2015 року була направлена не на адресу фактичного місця проживання, зазначену в кредитному договорі № 50009128 від 27 травня 2013 року, а на адресу місця реєстрації, а отже ТОВ «Порше Мобіліті» не було дотримано встановленого ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо надання тридцяти денного строку для добровільного виконання, що також не було перевірено нотаріусом.

З огляду на положення кредитного договору та суми, які підлягали стягненню за кредитним договором, з метою встановлення безспірного характеру, нотаріусу повинно було надати: Кредитний договір разом з Графіком погашення кредиту та Загальними умовами кредитування, які становлять його невід'ємну частину; договір страхування, який є підставою для нарахування та виплат страхових сум, платіжних документів, які є доказом оплати товариством зазначених страхових платежів, документи на підтвердження обмінного курсу на момент виставлення рахунків (п.1.3.1 Загальних умов кредитування), докази направлення відповідачем на адресу позивача вимог (п. 9.4 Загальних умов кредитування), докази надсилання позивачу вимоги, щодо дострокового погашення кредиту (опис вкладень у поштове відправлення), документ на підтвердження повноважень особи, документ, що підтверджує факт реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, документи на підтвердження сплати позивачкою грошових коштів за кредитним договором (виписки банку або прибуткові касові ордери). Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. є неналежним відповідачем.

Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Крім того, у пункті 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», також роз'яснено, що відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача.

Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на права та обов'язки нотаріусів.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. виконавчого напису від 05 листопада 2015 року, реєстровий №1585, таким, що не підлягає виконанню.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, а саме перелік документів, які були надані приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії та щодо розміру заборгованості, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: