У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що згідно із рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року, розірвано договір довічного утримання, укладений 22 серпня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, і повернено ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Однак зареєструвати своє право власності на вказану квартиру в установленому законом порядку ОСОБА_7 за життя не встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до ухвалення судом відповідного рішення, померла.

За життя 15 грудня 2012 року ОСОБА_7 було складено заповіт на її (позивачки) ім'я, відповідно до якого остання заповіла їй усе своє майно.

Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру їй було відмовлено з тих підстав, що спірна квартира залишилася зареєстрованою за ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання від 22 серпня 2007 року.

Посилаючись на наведене, позивачка просила позов задовольнити.

У липні 2015 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов, у якому просила визнати за нею право власності за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначала, що відповідно до договору довічного утримання від 22 серпня 2007 року за нею зареєстроване право власності на вищевказану квартиру.

Після смерті ОСОБА_7 09 липня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення про розірвання договору довічного утримання. Вважає, що зі смертю ОСОБА_7 дія договору довічного утримання припинилася, а тому вона набула право власності на спірну квартиру.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2015 року, первинний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення первинного позову ОСОБА_4 скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову у позові. В решті судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, провадження у справі закрити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 37 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив з того, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року, право власності на спірну квартиру повернуто ОСОБА_7, яка за життя склала заповіт на все належне їй майно на ОСОБА_4 Вказаний заповіт не було скасовано, він в порядку передбаченому законом недійсним не визнавався, а тому відповідно до положень ст. 1218 ЦК України суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_8 як спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_7

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
Л.М. Мазур
О.В. Попович