Справа № 464/3721/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/6538/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу,-

встановила:

29.05.2017 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулося в суд зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу ДВС щодо не направлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.12.2014 року, визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення цієї постанови, скасувати постанову та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження на підставі судового наказу № 464/10532/2012.

Вимоги обгрунтовані тим, що постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Сихівського районного суду м. Львова за заявою ПАТ «Львівгаз» про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за спожитий природний газ, а також судового збору. В подальшому, 24.12.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Зазначена постанова стягувачу не надходила та про таку стало відомо лише у травні 2017 року з відповіді на відповідний запит. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу слугувало те, що у боржника відсутнє майно. ПАТ «Львівгаз» вважає таку постанову безпідставною, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутній акт державного виконавця про перевірку майнового стану боржника, опис майна боржника не проводився, не було відповідного звернення державного виконавця для обмеження боржнику права виїзду за кордон. ПАТ «Львівгаз» вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів щодо виконання судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 року узадоволенні скарги ПАТ «Львівгаз» на постанову державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 24 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні ВП № 39938168 - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив стягувач ПАТ «Львівгаз» вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не надісланні на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документу, як це передбачено ЗУ «Про виконавче провадження», жодних доказів протилежного державний виконавець не надав.

Також, державний виконавець проігнорував покладений на нього обов'язок по перевірці майнового стану боржника кожні 2 тижні та кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про його доходи.

Тобто вважає, що виконавчі дії в даному випадку проведено одноразово та не в повному обсязі.

Суд не взяв до уваги те, що судовим наказом Сихівського районног о суду м. Львова від 01.11.2012 року наказано стягнути з боржників 107 грн. 30 коп. судового збору на користь ПАТ «Львівгаз» та те, що доказів оплати такого державним виконавцем та боржниками не надано.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Представник стягувача ПАТ «Львівгаз» та представник Сихівського ВДВС ЛМУЮ, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 103,104), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, представник ПАТ «Львівгаз» подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із участю в іншому судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні враховуючи таке.

Відмовляючи у задоволенні скарги місцевий суд виходив з того, що з матеріалів виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що державний виконавець провів виконавчі дії, що спрямовані на розшук майна боржника, однак, такого майна не виявлено, у зв'язку з чим стягнути борг не виявилось можливим.

На покликання стягувача ПАТ «Львівгаз» про те, що державний виконавець не застосував такого заходу впливу на боржника, як обмеження права на виїзд за кордон, суд роз'яснив, що застосування такого заходу впливу можливе лише в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, однак матеріали виконавчого провадження не містять документів, які свідчать про ухилення боржника від виконання рішення, не наведено таких і ПАТ «Львівгаз».

Таким чином, суд дійшов висновку, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито усі необхідні заходи з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Повернення виконавчого документа відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін виконавчого провадження.

ПАТ «Львівгаз» мало можливість бути обізнаним про хід виконавчого провадження шляхом пошукових запитів у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, проте не виявило зацікавленості в цьому протягом близько трьох років, тому подання скарги після спливу чотирьох років з часу ухвалення рішення та більш, як трирічного строку з дня передачі судового наказу на виконання свідчить про зловживання ПАТ «Львівгаз» своїми правами.

Суд не взяв до уваги посилання ПАТ «Львівгаз» на те, що державним виконавцем не було направлено оскаржувану постанову на адресу стягувача, оскільки суду не надано доказів того, що копія оскаржуваної постанови в період з жовтня 2015 по травень 2017 роки до ПАТ «Львівгаз» не надходила.

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду враховуючи таке.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли в момент дії ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, саме такий застосовується при розгляді даної справи.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів перебувало виконавче провадження № 39938168 про виконання судового наказу № 464/10532/2012 від 01.11.2012 року виданого Сихівським районним судом м. Львова, яким з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Львівгаз» солідарно стягнуто заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 721 грн. 30 коп., а також судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.

24.09.2013 року судовий наказ надійшов до державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця Сихівського відділу ДВС від 25.09.2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 39938168 та боржникам надано строк для добровільного виконання судового рішення.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем зроблено запити до Територіального сервісного центру МВС у Львівській області, Управління земельних ресурсів, начальника АБ ГУМВС України у Львівській області, Державної інспекції сільського господарства, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, податкової інспекції, витребувана інформація з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з метою з'ясування наявності у боржників відповідного майна.

При виході 16.07.2014 року за місцем проживання боржника ліквідного майна не виявлено, про що складено відповідний акт, який підписано представником ПАТ «Львівгаз» без жодних зауважень.

24.12.2014 року державним виконавцем винесено ухвалу про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця представник стягувача ПАТ «Львівгаз» покликаючись на процесуальні порушення, допущені державним виконавцем, свої доводи щодо незгоди із постановою про повернення виконавчого документа стягувачу фактично зводив до того, що державним виконавцем не проведено усіх необхідних дій з приводу виявлення майна у боржника та не надіслання відповідної постанови стягувачу.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що підставою для винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві є відсутність у боржника майна.

З отриманої в ході виконання виконавчого документу інформації державний виконавець з»ясував, що боржники транспортними засобами та акціями не володіють, пенсійного забезпечення не отримують, рахунків у банку не мають, в якості фізичних осіб-підприємців не зареєстровані.

При виході за адресою проживання боржників, що було здійснено за участю представника ПАТ «Львівгаз», ліквідного майна не виявлено. Встановити місце праці боржників не виявилося можливим.

Ці обставини підтверджуються інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, а також матеріалами виконавчого провадження ВП № 39938168.

При цьому, за вимогами п. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на житло боржника чи земельну ділянку не здійснюється.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що належними доказами доведено те, що державний виконавець провів усі виконавчі дії, що спрямовані на розшук майна боржника, однак такого не виявлено, у зв'язку з чим стягнути борг не виявилось можливим.

В свою чергу, стягувач ПАТ «Львівгаз» жодним чином не наводить обґрунтування щодо свого намагання встановити стадію та результат виконання судового наказу до 2017 року, виконавче провадження з виконання якого було відкрито за його ж заявою у вересні 2013 року в контексті статті 12 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема в частині свого обов'язку сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

При цьому, з такою заявою стягував ПАТ «Львівгаз» не звертався, доказів ініціювання такого питання перед державним виконавцем, суду не представлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито усі необхідні заходи з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, а повернення виконавчого документа відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін виконавчого провадження.

Подання скарги після спливу чотирьох років з часу ухвалення рішення та більш як трирічного строку з дня передачі судового наказу на виконання, не може свідчити про добросовісне виконання ПАТ «Львівгаз» своїх прав сторони виконавчого провадження.

Також не може залишитись поза увагою суду те, що явка сторін у даній справі була визнана судом обов'язковою, однак незважаючи на те, що стягувачем є юридична особа та має можливість забезпечити участь у судовому засідання представника, такий жодного разу не з»явився, при цьому оскаржувана ухвала постановлена з участю державного виконавця, який давав пояснення та заперечував проти скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк