Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:відповідача ОСОБА_6, представника позивача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_9 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на свою користь зі ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 29.10.2014 року в сумі 78 191 грн. 10 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 781 грн. 91 коп. ОСОБА_9 також просив стягнути зі ОСОБА_6 на свою користь 50 грн. в рахунок відшкодування вартості довідки від ПАТ ОСОБА_10 ОСОБА_1. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 79 023 грн. 10 коп., мотивуючи вимоги заявленого позову невиконанням відповідачем умов договору позики від 29.10.2014 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.02.2017 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 заборгованість за договором позики від 29.10.2014 у сумі 78 191 грн. 10 коп. Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 781 грн. 91 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому висновки суду першої інстанції не узгоджуються з фактичними обставинами справи. ОСОБА_6 вказує, що він не отримував грошових коштів від ОСОБА_9, при цьому вказаний договір було укладено під впливом тяжкої для нього обставини, а саме, крадіжки грошей ФОП ОСОБА_11 в сумі 38 000 грн. ОСОБА_6 зазначає, що між ним та ФОП ОСОБА_11 24.12.2013 року було укладено трудовий договір, і 29.10.2014 року, під час виконання ОСОБА_6 трудових обовязків в якості водія-експедитора, відбулась крадіжка грошових коштів у сумі 38 000 грн. ОСОБА_6 вказує, що коли в день крадіжки грошей він приїхав до офісу ФОП ОСОБА_11, то ОСОБА_11, порадившись зі своїм знайомим ОСОБА_9, примусив його написати під погрозою розправи боргову розписку, оригінал якої міститься у матеріалах вказаної цивільної справи. З приводу вказаних подій ОСОБА_6 звертався до правоохоронних органів. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції безпідставно не врахував позицію відповідача щодо відсутності факту отримання ним грошових коштів у розмірі 38 000 грн. від позивача.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_9 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_6 та залишити без змін рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2017 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_9, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.75), не зявився. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити. А саме, позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково. Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 заборгованість за договором позики від 29.10.2014 року у сумі 38 000 (тридцять вісім тисяч) грн. 00 коп. Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 380 (триста вісімдесят) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 421 (чотириста двадцять одну) грн. 50 коп. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, зокрема, оригіналом розписки, датованої 29.10.2014 року, відповідно до якої, мовою оригіналу: ОСОБА_6 отримав у борг від ОСОБА_9 38 000 грн., які еквівалентні 2 934 доларам США. Зобовязується повернути борг до 15.11.2014 року (а.с. 28).

Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобовязань за вказаним договором позики, то позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Заперечуючи проти вимог заявленого позову, ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що 29.10.2014 року в с.Стольне Менського району із автомобіля НОМЕР_1 було викрадено барсетку із грошовими коштами в сумі 38 000 грн. Вказані грошові кошти належали ФОП ОСОБА_11, у якого на той час працював відповідач водієм-експедитором, відповідно до укладеного трудового договору від 24.12.2013 року, при цьому ОСОБА_6 був матеріально відповідальною особою. По даному факту була написана відповідна заява до Менського РВ Чернігівської області. ОСОБА_6 стверджував, що коли в день крадіжки грошей він приїхав до офісу ФОП ОСОБА_11, то ОСОБА_11, порадившись зі своїм знайомим ОСОБА_9, примусив його написати під погрозою розправи боргову розписку, оригінал якої міститься у матеріалах вказаної цивільної справи. 29.10.2014 року ОСОБА_6, як матеріально відповідальною особою, була написана розписка про повернення ним грошових коштів у сумі 38 000 грн. до 15.11.2014 року. В подальшому, 13.11.2014 року до ЧМВ УМВС області надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що 29.10.2014 року в с.Стольне Менського району Чернігівської області із автомобіля НОМЕР_2 було викрадено барсетку з грошовими коштами в сумі 38 000 грн., які належали ФОП ОСОБА_11.

Відповідно до приписів статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Приписи ч.1 статті 1049 ЦК України зазначають, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що є вірним по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що в ході судового розгляду даної справи знайшов своє підтвердження факт отримання ОСОБА_6 від позивача 38 000 грн. за договором позики від 29.10.2014 року, який підтверджено оригіналом розписки позичальника, що міститься матеріалах даної цивільної справи (а.с.28). Також судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що в ході судового розгляду даної справи знайшли своє підтвердження обставини, на які посилався позивач в обгрунтування вимог заявленого позову, а саме, обставини невиконання відповідачем свого зобовязання щодо повернення суми боргу.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач не отримував від позивача кошти в сумі 38 000 грн. за укладеним між сторонами даного спору договором позики, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. ОСОБА_6, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено належних та допустимих доказів в розумінні статей: 58, 59 ЦПК України на підтвердження тих обставин, що він не отримував від позивача грошові кошти в сумі 38 000 грн. Відповідно до ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому необхідно зазначити, що представлені відповідачем документи, а саме: копія трудового договору між працівником ОСОБА_6 і фізичною особою, яка використовує найману працю - ОСОБА_11 від 24.12.2013 року (а.с.49); копія повідомлення про початок кримінального провадження від 17.11.2014 року Менського РВ УМВС України в Чернігівській області по факту крадіжки невідомою особою 29.10.2014 року сумки з грошима з автомобіля НОМЕР_3 в с.Стольне Менського району (а.с.50); копія висновку від 12.12.2014 року ВКР ЧМВ УМВС України в Чернігівській області за результатами перевірки за заявою ОСОБА_6 щодо погроз з боку ФОП ОСОБА_11 (а.с. 51), не можуть бути належними та допустимими доказами в розумінні статей: 58,59 ЦПК України тієї обставини, що відповідач не отримував від позивача 38 000 грн. відповідно до розписки відповідача від 29.10.2014 року, оригінал якої міститься в матеріалах даної цивільної справи (а.с.28), оскільки вказані документи таких відомостей в собі не містять.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 78 191,10 грн. (еквівалент 2 934 доларів США), оскільки, як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, станом на 28.12.2016 року (день подачі позову) офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ, становив 26,65грн. Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Відповідно до приписів статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положення ч.1 статті 1049 ЦК України зазначають, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, зокрема, оригіналом розписки, датованої 29.10.2014 року, відповідно до якої, мовою оригіналу: ОСОБА_6 отримав у борг від ОСОБА_9 38 000 грн., які еквівалентні 2 934 доларам США. Зобовязується повернути борг до 15.11.2014 року (а.с.28). Тобто, відповідачем від позивача, згідно розписки від 29.10.2014 року, фактично було отримано у борг 38 000 грн.

Приймаючи до уваги вказані обставини, а також приписи статей: 1046, 1047, 1049 ЦК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 необхідно задовольнити частково; при цьому рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.02.2017 року змінити. А саме, позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково. Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 заборгованість за договором позики від 29.10.2014 року у сумі 38 000 (тридцять вісім тисяч) грн. 00 коп.

Приймаючи до уваги приписи статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, а також зважаючи на часткове задоволення вимог заявленого позову, а саме, на 49%, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 380 (триста вісімдесят) грн. в рахунок відшкодування понесених документально підтверджених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви (а.с.1,2). Також апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 421 (чотириста двадцять одну) грн. 50 коп.: (860грн.21коп. х 49% = 421 грн.50 коп.) в рахунок відшкодування понесених документально підтверджених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.44,45).

Керуючись статтею 1046 ЦК України, статтями: 88, 303, 304, 307; п.4 ч.1 статті 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 01 лютого 2017 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 29.10.2014 року у сумі 38 000 (тридцять вісім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 380 (триста вісімдесят) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 421 (чотириста двадцять одну) грн. 50 коп. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: