Справа №295/4414/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

27.11.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючої - судді Чішман Л.М.

секретаря Савіної Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, а також три відсотки річних, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 8 938,38 грн. та 77 596 грн. інфляційних, а всього 86 534,38 грн., за затримку розрахунку за договором позики від 17.06.2013 року, укладеним між сторонами. В обгрунтування вимог позивач вказав, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача 76 000 грн. заборгованості з договором позики від 17.05.2013 року. Проте, починаючи з травня 2014 року відповідач борг не повернув.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2013 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 та, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 76 000 грн. заборгованості за договором позики від 17 травня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Рішення суду набрало законної сили 20.02.2014 року.

Крім того, відповідно до вказаного рішення встановлено, що 7 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 9 450 доларів США. За умовами договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався щомісячно сплачувати по 500 доларів США ОСОБА_1 до 1 січня 2016 року або виплатити суму, що залишилася, відразу після продажу належного йому житлового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Домбровського, 50. На підтвердження своїх позовних вимог щодо укладення зазначеного договору позики, ОСОБА_1 надав суду копію розписки від 17 травня 2013 року ОСОБА_2

В силу положень ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не потребують додаткового доказування.

Зі змісту відповідей Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області від 14.03.2016 року та 20.03.2017 року вбачається, що на виконанні у ДВС перебуває виконавче провадження №48935497 з виконання виконавчого листа №2/752/2870/13, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 76 000 грн. заборгованості за договором позики від 17.05.2013 року. Зазначене свідчить, що рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 не виконано.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

У відповідності до частини 1 ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки відповідач в строк взяті на себе зобов'язання не виконав, заборгованість за договором позики від 17.05.2013 року позивачу не повернув, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 за порушення грошового зобов'язання, передбачені ст. 625 ЦК України три відсотки річних.

Відповідно до розрахунку ОСОБА_1 розмір трьох відсотків річних з простроченої суми, за період з 17.05.2013 року по 17.04.2017 року становить 8 938,38 грн.

Разом з тим, щодо стягнення інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

З огляду на викладене, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, в свою чергу іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе задовольнити частково позов та стягнути з відповідача трьи відсотки річних у розмірі 8 938,38 грн.

Крім того, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 89,38 грн. пропорційно до розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 625, 1047, 1049 ЦК України суд, -

ВИРШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за договором позики від 17.05.2013 року у розмірі 8 938,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 89,38 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за заявою відповідача поданої протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Л.М. Чішман