АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 612/776/16-ц Головуючий І інстанції Мороз О.І.
Провадження: 22-ц/790/1660/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М. Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Костенко Т.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У листопаді 2016 року ПАТ «Акцент Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 22.09.2012 року між ПАТ «Акцент Банк» та ОСОБА_1 укладено договір (надалі за змістом Договір), за яким він отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобовязання за договором банк виконав повністю. В свою чергу, відповідач порушив умови договору, у звязку з чим станом на 21.10.2016 у нього утворилась заборгованість перед банком на загальну суму 32 921,74 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 22.09.2012 року в розмірі 32 921,74 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року позов ПАТ «Акцент Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ПАТ «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором від 22.09.2012, станом на 21.10. 2016, у сумі 32 921, 74 грн., з яких 1 762,60 грн. - заборгованість за кредитом; 25616,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 498,96 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1543,89 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив наступне. Суд першої інстанції безпідставно в порушення положень п.3 ч.2 ст.121 ЦПК України відкрив провадження по даній справі, при цьому не врахував, що позовна заява була подана особою, яка не має повноваження на ведення справи. При розгляді справи по суті, суд першої інстанції не врахував положення ст. 133 ч.1 ЦПК України та розглядав справу в відсутність представника позивача. При цьому позбавив відповідача можливості реалізації захищеного ч.1 ст.27 ЦПК України права задавати питання представнику позивача по суті позовної заяви. Таким чином, вважає, що рішення суду від 21.12.2016 року підлягає скасуванню, а провадження по даній справи повинно бути закрито, або позов залишено без розгляду на підставі вимог ст. 205,207 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неповне з'ясування судом першої інстанції та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, відповідно до п.п.1-4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення.

По справі встановлено, що 22.09.2012 між ПАТ «Акцент Банк» та ОСОБА_1 укладено договір, за яким ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 1 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору він складається з заяви позичальника, умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 21.10.2016 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 32 921,74 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 1 762,60 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 25 616,29 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 498,96 грн., штрафів (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 543,89 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст.526,539,1054 ЦК України та вважав, що відповідач не виконов свої зобов'язання за договором кредиту належним чином.

Колегія суддів з такими висновками рішення суду не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 був укладений 22.09.2012 року. Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір, який було пролонговано після закінчення 12 місяців ще на один рік. Отже, договір діяв до 22.09.2013 року.

Зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що з дня укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів 22.09.2012 року ОСОБА_1 не вчиняв дій щодо виконання зобов'язань за кредитним договором. Прострочена заборгованість виникла з 27.05.2013 року.

Зазначені в розрахунку в графі «сума погашення за наданим кредитом» кошти у розмірі 0,14 грн. внесені 03.09.2013 рік та 0,90 грн. внесені 09.12.2013 року не свідчать про визнання відповідачем боргу. Розмір вказаних позивачем коштів не відповідає розміру щомісячного платежу, у звязку з чим не враховується колегією суддів як доказ сплати цих коштів саме відповідачем.

Таким чином, про порушення умов кредитного договору від 22.09.2012 року відповідачем позивач міг дізнатись з часу несплати чергового платежу у 2012 р.

Проте, до суду позивач звернувся у листопаді 2016 року, надав розрахунок заборгованості з травня 2016 року і не надав ніякого розрахунку до періоду з 22.09.2012 року по 27.05.2013 р. За вказаних обставин судова колегія вважає недоведеними позовні вимоги ПАТ «Акцент Банк».

Крім того, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки зазначений на лицьовій стороні карти. Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. По закінченню строку дії відповідної карти, карта продовжується банком на новий строк, шляхом надання клієнту карти з новим строком дії.

Доказів продовження строку дії кредитної картки ОСОБА_1 зі сторони позивача до суду не надано.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга в частині скасування рішення суду від 21.12.2016 року підлягає задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Є помилковими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно в порушення положень п.3 ч.2 ст.121 ЦПК України відкрив провадження по даній справі та не врахував, що позовна заява була подана особою, яка не має повноваження на ведення справи.

Відповідно до довіреності № 277-0 від 11.11.2013 якою ПАТ «Акцент Банк» уповноважив ОСОБА_2 представляти інтереси ПАТ «Акцент Банк» вона діє до 07.11.2016 року ( зворотна сторона а.с.13).

Дана позовна заява була подана до суду представником ПАТ «Акцент банк» 04.11.2016 року.

Таким чином, на момент подання позову до суду ОСОБА_2 мав повноваження на звернення до суду від ПАТ «Акцент Банк» з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині закриття провадження по даній справі не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для закриття провадження у справі передбачені вимогами ст. 205 ЦПК України .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді