Провадження № 2/161/4175/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивують тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. У даному житлі окрім позивачів зареєстрований також відповідач у справі. Зазначають, що відповідач за місцем реєстрації не зявляється протягом останніх трьох років. З 2015 року жодних відомостей від нього не надходило. Особисті речі відповідача відсутні, інтересу до житла не виявляє, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує. Вважають, що дана обставина не дозволяє їм розпоряджатися майном на власний розсуд, чим порушуються їхні права та інтереси, як співвласників майна. Окрім того, змушені нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

А тому, просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №50 в будинку №14 по пр. Відродження у місті Луцьку Волинської області.

Представник позивача ОСОБА_5 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

З копії свідоцтва про право власності на житло (а.с. 8) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 17) судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2.

За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).

Крім того, дана обставина стверджується відповідними записами в будинковій книзі А № 0147954 (а.с. 18-21).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що відповідач ОСОБА_4 з 2015 року, після звільнення від відбування покарання, за місцем реєстрації не зявлявся. В добровільному порядку з реєстрації відповідач не знявся.

Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався.

На даний час відомості про місце проживання відповідача відсутні, особисті речі останнього за місцем реєстрації відсутні, інтересу до житла впродовж тривалого часу ОСОБА_4 не виявляв, витрати по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує.

Висновком Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 23.05.2016 за результатами розгляду звернення громадян (а.с. 15) підтверджено факт не проживання ОСОБА_4 протягом останніх 6 місяців за адресою: АДРЕСА_3. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у квартирі позивачів більше одного року.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі позивачів, порушує їхні права та законні інтереси, як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №50 в будинку №14 по пр. Відродження у місті Луцьку Волинської області

Згідно з ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд використовує права надані ст. 217 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, і вважає, що в рішенні слід вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 213, 214, 215, 217, 218, 226 ЦПК України, на підставі ст. ст. 16, 319, 321, 391, 383, 405, 406, ст. 156 ЖК України, ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №50 в будинку №14 по пр. Відродження у місті Луцьку Волинської області.

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій