Справа № 203/1461/17
Провадження № 2/0203/791/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменка С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю

прокурора Пікуш В.Ю.

представника відповідача

(за первісним позовом)

позивача (за зустрічним

позовом) ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради, Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, державний нотаріус П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генріхівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенійович, про визнання правочинів недійсними, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_9 до ОСОБА_3, в інтересах якого позов пред'явлено прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради, Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, державний нотаріус П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генріхівна, ОСОБА_10, приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу - Солошенко Юлія Володимирівна, Суслов Максим Євгенійович, про визнання права власності на частину квартири, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування Центральної районної у м. Дніпрі ради, Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_9, приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу - Солошенко Юлія Володимирівна, Суслов Максим Євгенійович, за участі Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, про визнання права власності на спірну квартиру -

встановив:

02 березня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся прокурор Кіровського району м. Дніпропетровська з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_10, ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, здійснену на підставі недійсного правочину, витребування квартири та зобов'язання зареєструвати право власності ( т. 1 а.с. а.с. 1 - 8).

У зв'язку із реорганізацією органів прокуратури згідно п. 11 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року прокурора Кіровського району м. Дніпропетровська замінено процесуальним правонаступником - прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3.

Прокурором уточнювались позовні вимоги. Згідно останньої редакції позовної заяви прокурор вказував, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 16 лютого 2007 року № 60 влаштований в державний заклад для дітей-сиріт на повне державне забезпечення, у зв'язку з тим, що його мати померла, а батько зловживає алкоголем, долею дитини не цікавиться, не приймає участі в його вихованні, подано позов про позбавлення його батьківських прав. 29 грудня 2009 року управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням від 29 грудня 2009 року № 5/133-09 видано свідоцтво про право власності на житло щодо квартири АДРЕСА_1, яка по праву приватної власності належить ОСОБА_3 Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18 лютого 2011 року № 70 малолітньому ОСОБА_3 надано статус дитини-сироти, оскільки померли обоє його батьки. Згідно заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року у цивільній справі № 2-2862/1 заборонено знімати ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, а також заборонено відчуження вказаної квартири без згоди органів опіки та піклування.

19 грудня 2014 року ОСОБА_3, видав довіреність ОСОБА_6 на право розпорядження квартирою АДРЕСА_1, посвідчену державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., за реєстром № 41. У вказаній довіреності зазначено, що ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1». В той же час, згідно висновку експерта № 04/06-16 науково-дослідного експертно-криміналістичного центру бланк паспорта НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_3, встановленому зразку відповідає, до первинного змісту реквізитів вказаного документу вносились зміни в графах «Дата народження» шляхом механічного видалення первинного цифрового тексту та друкуванні на його місці нового: «1996». На підставі вказаної довіреності 20 грудня 2014 року між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_12, та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., за реєстром № 3290, за яким ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_12 передав у власність ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1, продаж квартири вчинено за 70 008 грн. 00 коп. За фактом заволодіння чужим майном на підставі підробленого документу відкрито кримінальне провадження № 0000001.

30 грудня 2014 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., за реєстром № 3433, відповідно до умов якого ОСОБА_10 передав у власність ОСОБА_5 спірну квартиру.

У зв'язку з викладеним, прокурор просить визнати недійсними довіреність на ім'я ОСОБА_12, від 19 грудня 2014 року та договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 від 20 грудня 2014 року, витребувати у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, скасувати запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 та внести запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 (т.2 а.с. а.с. 12 - 15)

Прокурор в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за заявою прокурора ОСОБА_12 залучений в якості співвідповідача. (т. 3 а.с. 189)

Позивач за первісним позовом за час розгляду цивільної справи судом досяг повноліття та повної цивільної процесуальної дієздатності, через свого представника підтримав позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання позивач не з'явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином через свого представника.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 в судовому засідання проти задоволенні первісного позову заперечувала, вказувала, що прокурор не має повноважень на пред'явлення позову в інтересах ОСОБА_3, такий позов від його імені має бути пред'явлений установою, яка виконує функції опікуна, оскільки довіреність підписана саме ОСОБА_3, і паспорт нотаріусу був поданий саме ним, нема підстав для визнання правочинів недійсними, (т. 2 а.с. а.с. 72 - 74, 126 - 129, 177 - 179, т. 3 а.с. а.с. 89 - 91).

Представник третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_9 проти первісного позову заперечував через їх безпідставність (т. 3 а.с. а.с. 121 - 185).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи з самостійними вимогами залучено ОСОБА_9 (т. 2 а.с. а.с. 213 - 214).

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_9 пред'явив позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання права власності на 36/70 часток квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що під спірну квартиру було придбано час шлюбу з ОСОБА_5 Ним було здійснено ремонтні роботи на загальну суму 36 215 грн. 33 коп., внаслідок чого вартість квартири, яка була придбана в занедбаному стані, істотно збільшилась. У зв'язку з цим вважає, що набув право власності на відповідну частину квартири (т. 3 а.с.а.с. 157 - 161).

В судове засідання ОСОБА_9 не з'явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином через свого представника.

Представник третьої особи з самостійними вимогами в судовому засіданні 04 жовтня 2017 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання 07 листопада 2017 року не з'явилась, про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце розгляду справи належним чином.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_9 заперечувала з мотивів їх безпідставності і недоведеності необхідності понесених витрат для збереження квартири та її використання за цільовим призначенням (т. 2 а.с. а.с. 244 - 246).

Представник позивача за первісним позовом проти задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_9 заперечував з мотивів їх безпідставності та недоведеності.

Представник відповідача за первісним позовом та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, в подальшому просила вирішити вказаний позов на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_12 своє ставлення до позову третьої особи з самостійними вимогами не висловлювали, оскільки не брали участь в судовому засіданні під розгляду справі по суті.

ОСОБА_5 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про встановлення факту добросовісного володіння квартирою (т. 4 а.с. а.с. 1 - 2). В подальшому подала уточнену позовну заяву. Ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2017 року та від 16 червня 2017 року вказану позовну заяву об'єднано у спільне провадження з позовними вимогами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_9 та прийнято в якості зустрічної позовної заяви (т. 4 а.с. а.с. 55 - 57).

Згідно уточненої зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є добросовісним набувачем вказаної квартири, не знала і не могла знати про наявність підстав для оспорення договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_10, просила врахувати, що ОСОБА_3 дійсно підписував спірну довіреність, що підтверджується висновком експертизи, та одержував за неї кошти, про що є відповідна розписка. ОСОБА_5 придбала квартиру у особи, яка мала зареєстроване право власності та відповідні документи, сплатила відповідна кошти (т. 4 а.с. а.с. 59 - 61).

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом позовну заяву підтримала та просила її задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала.

Представник позивача за первісним позовом проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував з мотивів її безпідставності.

Позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 своє ставлення до зустрічного позову не висловлювали, оскільки не брали участь в судовому засіданні під розгляду справі по суті.

Ухвалою суду в судовому засіданні 11 квітня 2017 року третю особу без самостійних вимог - реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції замінено на Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради (т. 3 а.с. 189).

Представник третьої особи без самостійних вимог - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судовому засідання первісний позов підтримала та просила його задовольнити, у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_9, та зустрічного позову ОСОБА_5 - відмовити.

Третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Центральної районної в місті Дніпрі ради подав заяву, в якій зазначив, що оскільки ОСОБА_3, досяг повноліття, просить розглядати справу за його відсутності, підтримує позовні вимоги прокурора (т. 3 а.с. 29).

Третя особа без самостійних вимог - Державний професійно-технічний начальний заклад Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти подав заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 3 а.с. 138).

Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов М.Є. подав заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 4 а.с. 88).

Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності (т. 4 а.с. 86).

Третя особа без самостійних вимог - П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд справи за її відсутності (т. 4 а.с. 95).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, висновки експертиз, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкомом Кіровської районної ради міста Дніпропетровська від 04 березня 1998 року, актовий запис № 95 (т. 2 а.с. 89)

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 16 лютого 2007 року № 60 «Про влаштування ОСОБА_3 1997 року народження в державний заклад для дітей-сиріт» малолітнього ОСОБА_3 влаштовано в державний заклад для дітей-сиріт на повне державне забезпечення, згідно ст. 71 Житлового кодексу УРСР закріплено за ним житло за місцем реєстрації - АДРЕСА_1, відповідальним за збереження житла визначено директора КВ ЖРЕП Кіровського району. Рішення мотивоване тим, що мати ОСОБА_3 ОСОБА_15 померла, а батько - ОСОБА_16 зловживає алкоголем, долею дитини не цікавиться, не приймає участі в його вихованні, подано позов про позбавлення його батьківських прав (т. 1 а.с. 9).

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Дніпропетровська від 17 квітня 2009 року № 150 було надано дозвіл адміністрації Дніпропетровського міського дитячого будинку № 1 для дітей-сиріт на переоформлення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 52).

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Дніпропетровська від 18 червня 2009 року № 248 «Про зміну договору найму кв. АДРЕСА_1» було переоформлено особовим рахунок на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_3, який визначений головним квартиронаймачем (т. 2 а.с. 52 на зв.).

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Дніпропетровська від 13 листопада 2009 року № 492 було надано дозвіл адміністрації міського дитячого будинку № 1 для дітей-сиріт на приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 53).

29 грудня 2009 року управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням від 29 грудня 2009 року № 5/133-09 видано свідоцтво про право власності на житло щодо квартири АДРЕСА_1, яка по праву приватної власності належить ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 12).

05 березня 2010 року право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відміткою на свідоцтві про право власності на житло, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.а. а.с. 12 на зв., 19, 38).

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18 лютого 2011 року № 70 «Про надання малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., правового статусу дитини-сироти» малолітньому ОСОБА_3 надано статус дитини-сироти, оскільки померли обоє його батьки (т. 1 а.с. 10).

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 16 вересня 2011 року № 319 ОСОБА_17, 1935 року народження, звільнено від виконання обов'язків опікуна над майном дитини-сироти ОСОБА_3, - квартирою АДРЕСА_1, які на неї покладались згідно рішення виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська від 16 квітня 2010 року № 103 (т. 1 а.с. 11).

Згідно заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року у цивільній справі № 2-2862/11, яке набрало законної сили 26 січня 2013 року, задоволено позов органу опіки та піклування - виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Дніпропетровська до КВЖРЕП Кіровського району, Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області про заборону зняття з реєстраційного обліку, заборону відчуження житла. (т. 2 а.с. 57).

Згідно вказаного заочного рішення заборонено знімати ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, а також заборонено відчуження вказаної квартири без згоди органів опіки та піклування.

З метою внесення до єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомостей про заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 згідно заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року, управлінням-службою у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради 20 лютого 2013 року направлено лист № 11/21-264 до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори (т. 2 а.с. 58).

Згідно відповіді П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 05 березня 2013 року № 319/01-16 питання накладення заборон на відчуження нерухомого майна віднесено до повноважень реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (т. 2 а.с. 58 на зв.)

Після цього, для внесення до єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомостей про заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 згідно заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року, управлінням-службою у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради 20 лютого 2013 року направлялись листи до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 08 квітня 2013 року № 11/21-476, від 14 червня 2013 року № 11/21-811, від 22 січня 2014 року № 11/21-134, від 03 червня 2014 року № 08/21-831 (т. 2 а.с.а.с. 59, 59 на зв., 60, 60 на зв.).

Згідно відомостей єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна немає записів щодо реєстрації заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 згідно заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2013 року (т. 1. а.с. а.с. 38, 59 - 63, т. 2 а.с. а.с. 64 - 66)

19 грудня 2014 року ОСОБА_3, видав довіреність ОСОБА_6 на право розпорядження квартирою АДРЕСА_1, посвідчену державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., за реєстром № 41 (т. 1 а.с. 41)

Як зазначено у вказаній довіреності ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1». При видачі довіреності державному нотаріусу було надано паспорт, копія якого долучена до матеріалів щодо нотаріального посвідчення довіреності (т. 1 а.с. 45).

Як вбачається з вказаної копії паспорт серії НОМЕР_5 був виданий на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 45).

Згідно вказаного паспорту ОСОБА_3 на момент видачі довіреності на ім'я ОСОБА_6 виповнилось 18 років. В той же час, як було встановлено судом, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на момент видачі довіреності від 19 грудня 2014 року був у 17-річному віці.

За фактом використання підробленого документу та заволодіння чужим майном відкрито кримінальне провадження № 0000001 (т. 1 а.с. 14).

Згідно висновку експерта № 04/06-16 від 16 лютого 2015 року, виконаного експертом науково-дослідним експертно-криміналістичним центром в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001, бланк паспорта НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_3, встановленому зразку відповідає, до первинного змісту реквізитів вказаного документу вносились зміни в графах «Дата народження» шляхом механічного видалення первинного цифрового тексту та друкуванні на його місці нового: «1996» (т. 3 а.с.а.с. 20 - 23).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 4848-16 від 13 березня 2017 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підпис та рукописний запис прізвища, ім'я та по батькові ОСОБА_3 на спірній довіреності виконаний саме ОСОБА_3, чи перебував ОСОБА_3, у незвичному стані, під впливом психологічного тиску чи погроз під час виконання підпису, встановити неможливо (т. 3 а.с. а.с. 164 - 185).

На підставі вказаної довіреності 20 грудня 2014 року між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_12, та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., за реєстром № 3290 (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до умов цього договору, продавець (ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_12) передав у власність покупця (ОСОБА_10.) квартиру АДРЕСА_1 (п. 1 договору). Продаж квартири вчиняється за 70 008 грн. 00 коп., які отримані представником продавця від покупця (п. 4). Ринкова вартість квартири згідно зі звітом, виконаним ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ» становить 70 008 грн. 00 коп.

Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ» за станом на 16 грудня 2014 року оціночна вартість без ПДВ квартири АДРЕСА_1 становить 70 008 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. а.с. 21 - 33).

В той же час, згідно висновку судово-будівельної експертизи по кримінальному провадженню № 0000001, від 07 травня 2015 року № 855-15, виконаної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, найбільш імовірна середньо-ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на грудень 2014 року складала 368 562 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. а.с. 16 - 20).

Згідно розписки, копія якої наявна в матеріалах цивільної справи, ОСОБА_18 одержав від ОСОБА_10 5 000 доларів США за квартиру АДРЕСА_1 Решту - 500 доларів США одержить після того як зніметься з реєстрації до 20 січня 2015 р. (т. 3 а.с. 4).

Право власності ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2014 року зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 грудня 2014 року, що підтверджується копією витягу № 31345696 (т. 1 а.с. 16).

30 грудня 2014 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., за реєстром № 3433 (т. 1 а.с.а.с. 52 - 53).

Відповідно до умов цього договору, продавець (ОСОБА_10.) передав у власність покупця (ОСОБА_5.) квартиру АДРЕСА_1, (п. 1 договору). Продаж квартири здійснюється за 70 008 грн. 00 коп., які отримані покупцем повністю готівкою.

Згідно розписки від 30 грудня 2014 року ОСОБА_10 здійснив продаж квартиру АДРЕСА_1 за 429 000 грн., що є еквівалентом 22 000 доларів США. Вказану суму він одержав в повному обсязі, жодних претензій з цього приводу не має (т. 4 а.с. 11).

При вирішення спору по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, у тому разі, коли в нього відсутні правовстановлюючі документи.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч. 2 ст. 32 Цивільного кодексу України Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Згідно ч. 2 ст. 222 Цивільного кодексу України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Також однією з основних засад судочинства згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України встановлено обов'язковість судових рішень.

Згідно ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Оскільки ОСОБА_3, видано довіреність на розпорядження нерухомим майном до досягнення ним 18-річного віку без згоди осіб, які замінюють батьків та органу опіки та піклування, вимоги про визнання цієї довіреності недійсною підлягають задоволенню. У зв'язку з цим, а також зважаючи на заборону на відчуження спірної квартири без згоди органів опіки та піклування, встановлену заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, підлягає також визнанню недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_3, від імені якого діям ОСОБА_12, та ОСОБА_10

Заперечення відповідачки за первісним позовом щодо права прокурора на пред'явлення цього позову не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на день подання позову до суду). Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Після досягнення повноліття ОСОБА_3 через свого представника позовні вимоги підтримав. У в'язку з чим вони у наведеній вище частині підлягають задоволенню.

При вирішенні вимог щодо витребування майна та зобов'язання скасувати запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 та поновити запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 суд виходить з наступного.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Водночас, згідно п. 24, абз. абз. 1, 3 - 4 п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Під час розгляду позову власника про витребування майна, переданого як вклад до статутного (складеного) капіталу господарського товариства, суд має враховувати, що отримання майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу є відплатним придбанням, оскільки в результаті передання вкладу особа набуває права учасника господарського товариства.

Разом із тим від-платність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 придбала спірну квартиру за відплатним договором у ОСОБА_10, який мав на неї відповідні документи та за яким було зареєстровано право власності на цю квартиру, розрахунок за квартиру був здійсненим в повному обсязі, ОСОБА_5 мала змогу оглянути квартиру при її придбання, не була і не могла бути обізнана про можливі права ОСОБА_3 на неї, враховуючи відсутність в єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна відомостей про заборону згідно заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, з іншого боку, зважаючи на те, що спірна довіреність (видана на підставі підробленого паспорту) була підписана самим ОСОБА_3, який також одержав від ОСОБА_10 грошові кошти за розпискою, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 підлягає визнанню добросовісним набувачем, у якої квартира не може бути витребувана, у зв'язку з чим на підставі ст. 658 Цивільного кодексу України вона набула права власності на цю квартиру.

Таким чином, зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягає задоволенню, а у позовним вимогах прокурора про витребування квартири від ОСОБА_5 та зобов'язання скасувати запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 та поновити запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 слід відмовити.

При вирішенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_9 суд виходить з наступного. ОСОБА_9 та ОСОБА_5 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (т. 2 а.с. 164). Питання щодо коштів за які було придбано квартиру, наявність чи відсутність у сторін шлюбного договору в судовому засіданні не досліджувались. У зв'язку з цим, вирішення питання про право власності на квартиру з підстав її придбання під час шлюбу є передчасним.

Що ж до вимог про визнання права власності на частину квартиру з підстав здійснення ремонту, то слід відзначити, що третьої особою з самостійними вимогами не доведено, що внаслідок проведеного ремонту відбулись якісні зміни квартири як об'єкта нерухомого майна, в наслідок чого вона може розглядатись як новий об'єкт. Натомість частина доказів взагалі не дозволяє встановити, що витрати були понесені саме на спірну квартиру, інші ж свідчать лише про проведення поточного ремонту в квартирі, що не може бути підставою для виникнення прав власності.

У зв'язку з викладеним позовні вимоги ОСОБА_9 про визнання права власності на 36/70 часток квартири АДРЕСА_1 з мотивів понесених ним витрат на ремонт цієї квартири задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів за первісним позовом на корить держави в рівних частках судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Також з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивачки за зустрічним позовом слід стягнути витрати по сплаті судового збору в рівних частинах. Витрати третьої особи з самостійними вимогами (у тому числі на проведення експертизи) у зв'язку з відмовою в позовним вимогах задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного керуючись ст. 154 Конституції України, ст.ст. 32, 204, 215, 216, 222, 237, 238, 317, 319, 321, 328, 388, 392, 655 - 658 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними - задовольнити частково.

Визнати недійсною з моменту видачі довіреність ОСОБА_3 на право ОСОБА_6 розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1, посвідчену 19 грудня 2014 року державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою Аллою Генріхівною, за реєстром № 3-1507.

Визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_10, посвідчений 20 грудня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим Максимом Євгенійовичем, за реєстром № 3290.

В решті позову - відмовити.

У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_9 до ОСОБА_3, в інтересах якого позов пред'явлено прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 367 (Триста шістдесят сім) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована: АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 367 (Триста шістдесят сім) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрований АДРЕСА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 367 (Триста шістдесят сім) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрований: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована:АДРЕСА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 213 (Двісті тринадцять) грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована: АДРЕСА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 213 (Двісті тринадцять) грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрований АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована:АДРЕСА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 213 (Двісті тринадцять) грн. 33 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України. Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 13.11.2017.

Суддя С.В. Єдаменко