Справа № 310/7872/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бердянської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько - ОСОБА_3.

Після смерті батька відкрилась спадщина, яку вона прийняла, звернувшись 21.07.2016 року з відповідною заявою до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларіна О.С. Її брат, ОСОБА_5, подав заяву про відмову від прийняття спадщини.

В ході оформлення спадщини виявилося, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.12.2001 року. В цій квартирі ОСОБА_6 була прописана та проживала по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Вказує, що у ОСОБА_6 з її родиною були добрі, тісні родинні відносини. ОСОБА_6 була самотня, її батьки та чоловік померли: батько у травні 1980 року, мати у грудні 2000 року, чоловік помер в липні 1999 року. Своїх дітей в неї не було, тому вона вважала їх родину своєю.

З 1998 року ОСОБА_6 почала хворіти у зв'язку з чим потребувала сторонньої допомоги та догляду. Тому на початку 2001 року ОСОБА_3 вирішив перейти жити до ОСОБА_6, допомагати їй та доглядати за нею. ОСОБА_6 була рада та вдячна, завжди казала, що квартиру відпише за договором дарування ОСОБА_3, тому у грудні 2001 року прописала останнього в цю квартиру.

Отже, ОСОБА_3 добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і продовжував відкрито, безперервно володіти ним з липня 2002 року по лютий 2016 року.

Вона добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним з лютого 2016 року по даний час.

Оскільки відповідно до ст.344 ЦК України вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володів її батько, чиїм спадкоємцем вона є, вона може набути право власності на квартиру за набувальною давністю у судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Представник Бердянської міської ради Запорізької області в судове засідання не з'явився. До суду подана заява від 03.02.2017 року про розгляд справи у відсутність представника відповідача відповідно до закону.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11 підтвердили факти викладені позивачем у позовній заяві. Пояснили що ОСОБА_3 з 2001 року проживав в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_6, допомагав останній та здійснював за нею догляд до її смерті. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_2 переїхала до батька в зазначену квартиру, де і мешкає по теперішній час.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволення з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , що беруть участь у справі.

Судом встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 19.12.2001 року.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що ОСОБА_6 померла у 2002 році, то до відносин спадкування застосовуються правила ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно положень ЦК УРСР встановлювалось дві черги спадкоємців за законом (ст. ст. 529, 530), до яких позивач не належить.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21.02.2017 року спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 не заводилась.

Згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Відповідно до ч. 1, ч .4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3 (батька позивача) відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року та прийнята позивачем у встановленому порядку, тому звернення позивача з позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю узгоджується з положенням ч. 2, ч. 4 ст. 344 ЦК України.

Відкритість та безперервність володіння спірним нерухомим майном ОСОБА_3 з липня 2002 року по лютий 2016 року, ОСОБА_2 з лютого 2016 року по теперішній час підтверджується: довідкою про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 19.12.2003 року; паспортом ОСОБА_3; довідкою ТОВ Керуюча Компанія «Коменерго-Бердянськ» від 26.09.2016 року; листом ТОВ Керуюча Компанія «Коменерго-Бердянськ» від 28.02.2017 року; випискою по особовому рахунку №74719, відкритого на ім'я ОСОБА_3 для оплати послуг з утримання будинку, прибудинкових споруд та території; листом КП «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради від 28.02.2017 року; листом ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» від 27.02.2017 року; договором про надання послуг з централізованого опалення №420502, укладеним між ПАТ «Бердянське підприємство теплових мереж» та ОСОБА_3 14.03.2007 року; листом Бердянського міського району електричних мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго» від 10.03.2017 року; договором про користування електричною енергією №67, укладеним між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_3 12.08.2007 року; квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг та поясненнями свідків.

З огляду на наведені вище приписи закону та встановлені фактичні дані, суд приходить до висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами обставини, на які посилався в обґрунтування своїх вимог, а отже позов є обгрутованим, основаним на законі та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 -61, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 Запорізької області, що складається з кімнати №4 площею 17,3 кв.м., кімнати №6 площею 10,7 кв.м., кухні №3 площею 6,3 кв.м., вбиральні №2 площею 2,5 кв.м., коридору №1 площею 3,1 кв.м., коридору №7 площею 0,8 кв.м., коридору №8 площею 1,7 кв.м., вбудованої шафи №5 площею 0,7 кв.м., балкону площею 3,1 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І. Крамаренко