Провадження № 22-ц/780/1171/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 12 30.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Березовенко Р.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Боярської міської ради Києво Святошинського району Київської області про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Києво Святошинського районного суду Київської області з позовом, в якому просив суд зобовязати Боярську міську раду Києво-Святошинського району Київської області визнати відумерлою спадщину, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Пролетарська, 1-а, що залишилась після смерті громадянина ОСОБА_3

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким останній отримав в борг 3 000 грн. Кошти у строк до 01 січня 2008 року він не повернув, в зв»язку з чим заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2008 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за позовом останнього було стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 33 000 грн. 00 коп.

За вказаним рішенням суду був виданий виконавчий лист для примусового виконання судового рішення, але борг не був стягнутий, оскільки в 2010 році ОСОБА_3 помер.

У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори та предявив претензії кредитора, однак на час звернення до суду спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3, ніхто не прийняв, а тому вона є відумерлою згідно положень ст.1277 ЦК України та має перейти у власність громади.

Відповідач по справі з 2010 року жодних дій щодо визнання спадщини відумерлою не вчинив, чим порушив право позивача як кредитора померлого на повернення боргу.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2008 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 33 000 грн. та судові витрати в розмірі 330 грн. (а.с.4).

14 січня 2010 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть №37 від 19 січня 2010 року, вчиненим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с.8 зв.). Свідоцтво про смерть було видано за заявою ОСОБА_4

23 червня 2010 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 із заявою та предявив вимоги як кредитор померлого до його спадкоємців (а.с.6 зв.).

Згідно відповіді державного нотаріуса від 28 грудня 2013 року за № 2984/02-14 на звернення ОСОБА_2 (а.с.9 зв.), особи із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини після померлого 14 січня 2010 року ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталися. Інформацією про осіб, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (частина 3 статті 1268 ЦК України), Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області не володіє.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1-2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, і для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про відкриття спадщини подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов»язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта з приводу того, що згідно вимог ст. 1277 ЦК України подання заяви про визнання спадщини відумерлою є не правом, а обов»язком органу місцевого самоврядування, яким в даному випадку є Боярська міська рада Київської області, яка, враховуючи факт неприйняття спадщини після смерті ОСОБА_3 жодним спадкоємцем, повинна була вчинити дії, передбачені ст.1277 ЦК України, за умови наявності спадкового майна.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, позивачем суду не надано доказів того, що спадщина після смерті ОСОБА_3, розташована за адресою: м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, вулиця Пролетарська, 1-а, належала померлому на праві власності на час відкриття спадщини. Більш того, згідно відповіді виконавчого комітету Боярської міської ради від 17.03.2017 року за № 02-10/540 на запит апеляційного суду, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек відсутні відомості про реєстрацію будь-яких речових прав та прав власності за ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи факт недоведеності позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: