АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/873/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1446/К/17 інстанції Томаш В.І.
Категорія - 27 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Кислиця І.В.

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського місцевого суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору про внесення змін та доповнень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 700006971, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 17501,49 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% річних на весь строк фактичного користування кредитом, строком до 22.09.2015 року.

Посилався на те, що ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 обумовлену кредитом суму грошових коштів, тоді як боржник не виконує зобов'язань за ним, що призвело до утворення станом на 04.04.2016 року заборгованості за кредитом в загальному розмірі 9169,34 дол. США.

Збільшивши розмір позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 9169,34 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 272084,03 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3455 грн. 42 коп.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору про внесення змін та доповнень, в обґрунтування якого зазначив, що 22.11.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1/490089424 до кредитного договору № 00006971 від 21.05.2008 року.

Посилаючись на те, що вказаний договір було укладено з численними порушеннями діючого законодавства, зокрема в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного Банку України від 10.05.2007 року №168, банком не було надано йому інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, у зв'язку з чим приховано підвищення відсотків з 13,99% до 16,5% з 01.09.2008 року до 22.02.2017 року; включено умови договору про розмір пені, які відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, введено його в оману, просив суд визнати оспорюваний договір недійсним; визнати зобов'язання за кредитним договором № 700006971 від 21.07.2008 року припиненими шляхом їх виконання з 22.06.2016 року; припинити право ПАТ «Альфа Банк» на заставу майна, а саме транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - НОМЕР_1, номер кузову - НОМЕР_2, тип - хетчбек, що належить ОСОБА_2; зобов'язати ПАТ «Альфа Банк» внести дані про припинення права застави на вказаний транспортний засіб; зобов'язати ПАТ «Альфа Банк» виключити запис з Державного реєстру прав та обтяження рухомого майна, а саме: транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - НОМЕР_1, номер кузову - НОМЕР_2, тип - хетчбек, що належить ОСОБА_2; - зобов'язати ПАТ «Альфа Банк» внести дані до Державного реєстру прав та їх обтяжень на рухоме майно про зняття заборони відчуження рухомого майна, а саме: транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - НОМЕР_1, номер кузову - НОМЕР_2, тип - хетчбек, що належить ОСОБА_2

Рішенням Орджонікідзевського місцевого суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ «Альфа Банк» за кредитним договором № 700006971 від 21.05.2008 року заборгованість у розмірі 9169,34 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 272084,03 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7883,03 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 213047,86 грн.; - за відсотками - 2184,41 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 59036,17 грн.; - неустойка - 0,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3455 грн. 42 коп.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» та задоволення заявлених ним зустрічних позовних вимог. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ним вимог, не врахувавши наявність підстав для визнання договору про внесення змін та доповнень № 1/490089424 від 22.11.2010 року недійсним, а саме: порушення банком Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України від 10.05.2007 року №168, щодо ненадання йому інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, введення його в оману щодо підвищення відсотків з 13,99% до 16,5% з 01.09.2008 року до 22.02.2017 року, несправедливість умов договору щодо розміру пені. Також судом не враховано, що з моменту укладення кредитного договору і по 22.06.2016 року ним було сплачено грошові кошти в розмірі 25054,36 дол. США, тому вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 9169,34 дол. США. Крім того, в ухваленому рішенні суд не надав правової оцінки доказам, наданим в обґрунтування заявлених вимог, зокрема рішенню Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації Всеукраїнський Фінансовий союз по справі № 1239-7/136/10 від 02.06.2010 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 700006971, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 17501,49 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% річних на весь строк фактичного користування кредитом, строком до 22.09.2015 року (а.с. 4-6).

22.11.2010 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень № 1/ до кредитного договору № 700006971 від 21.05.2008 року, яким змінено істотні умови раніше укладеного кредитного договору (а.с. 118-120).

Позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому виникла прострочена заборгованість зі сплати наданого кредиту та відсотків за його користування, яка станом на 20.02.2017 року склала 9169,34 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 272084,03 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7883,03 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 213047,86 грн.; - за відсотками - 2184,41 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 59036,17 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_2 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, та права ПАТ «Альфа-Банк», у зв'язку з цим, вимагати від відповідача дострокового повернення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання укладеного кредитного договору недійсним та припинення застави.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору № 700006971 від 21.05.2008 року вбачається, що ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 17501,49 дол. США в обмін на його зобов'язання, як позичальника, повернути кредит та сплатити проценти за його користування в розмірі 13,99% річних в обумовлені договором строки.

Відповідно до п. 2.3. укладеного між сторонами кредитного договору, строк його дії встановлено по 22.05.2015 року (а.с. 4-9).

Разом з тим, 22 листопада 2010 року між сторонами укладеного договір про внесення змін і доповнень № 1/ до кредитного договору № 700006971 від 21.05.2008 року, яким змінено істотні умови раніше укладеного кредитного договору.

Зокрема, згідно п.2, 3, 5, 6 його умов банк збільшив розмір кредиту та додатково надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 24921,23 грн (частина кредиту № 2) строком до 22.02.2017 року за процентною ставкою для цієї частини кредиту в розмірі 19%, а для частину кредиту № 1 в розмірі 17501,49 дол. США визначено процентну ставку з 22.05.2008 року включно по 31.08.2008 року включно в розмірі 13,99%, з 01.09.2008 року по 22 лютого 2017 року - 16,50%. При цьому, дату остаточного повернення кредиту для обох його частин визначено - 22.02.2017 року (а.с. 118-122).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору із внесеними до нього змінами та доповненнями, сторони встановили як строк дії договору - повернення кредиту, сплату процентів за користування ним в строк до 22.02.2017 року включно, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (для процентів за користування кредитом) -згідно з Графіком погашення кредиту, щомісячно «22» числа.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості й не заперечувалося відповідачем ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, після укладення змін до кредитного договору, він продовжував частково здійснювати погашення заборгованості протягом 6 років (а.с. 49).

За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язанням в обумовлений сторонами строк, правовим наслідком якого є відповідальність боржника.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що позичальник ОСОБА_2 порушив свої зобов'язання стосовно щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, що призвело до утворення заборгованості.

Отже, встановивши факт неналежного виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов'язок відповідача ОСОБА_2 нести відповідальність перед кредитором щодо погашення заборгованості по кредиту, нарахованим відсоткам достроково.

Перевіривши дані розрахунку позивача (а.с. 14-15), колегія суддів вважає вірним розмір стягнутої судом першої інстанції з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка становить 9169,34 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 272084,03 грн. та складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7883,03 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 213047,86 грн.; - за відсотками - 2184,41 дол. США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 59036,17 грн.

Жодних доказів на спростування правильності розрахунку в цій частині відповідачем, у відповідності до приписів ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Доводи апеляційної скарги відповідача про не врахування судом того, що з моменту укладення кредитного договору і по 22.06.2016 року ним було сплачено грошові кошти в розмірі 25054,36 дол. США, що, на його думку свідчить про відсутність підстав для стягнення боргу в розмірі 9169,34 дол. США, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки всі платежі відповідача спрямовувалися банком в порядку черговості погашення заборгованості.

Такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа Банк», колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача про неврахування судом першої інстанції рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації Всеукраїнський Фінансовий союз по справі № 1239-7/136/10 від 02.06.2010 року, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Матеріали справи не містять доказів виконання божником ОСОБА_2 рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації Всеукраїнський Фінансовий союз по справі № 1239-7/136/10 від 02.06.2010 року. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач не заперечував факт невиконання ним рішення.

Крім того, за умовами кредитного договору від 22.11.2010 року збільшено розмір кредиту та надано ОСОБА_2 в тимчасове користування грошові кошти в розмірі 24921,23 грн. на умовах визначених цим договором.

Не може погодитися колегія суддів і з доводами апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для визнання недійсним укладеного між сторонами договору про внесення змін та доповнень, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1 - 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони 22.11.2010 року погодили зміст істотних умов договору про внесення змін та доповнень № 1/490089424 до кредитного договору № 00006971 від 21.05.2008 року, підписавши його без жодних зауважень, що свідчить про намір сторін прийняті на себе права й обов'язки, що ним визначені.

Згідно п.11 зазначеного договору сторони погодили, що графік здійснення платежів з повернення частини кредиту № 2 та детальний розпис сукупної вартості частини кредиту № 2 з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, видів, предмету та вартості та супутніх послуг, викладений в Додатку № 1 до цього договору про внесення змін і доповнень № 1/490089424, який є невід'ємною його частиною.

Отже посилання відповідача на те, що в порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банком не було надано йому інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, спростовуються вищенаведеними умовами кредитного договору, які підписані відповідачем.

Також спростовуються й твердження відповідача про введення його в оману щодо підвищення розміру процентів, оскільки умовами договору передбачено, що таке підвищення процентів за користування кредитними коштами, встановлено для різних частин кредиту. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, він погодився з умовами договору й здійснював погашення кредитних частин у відповідності до його умов за збільшеною процентною ставкою протягом 6 років (а.с. 14-15).

Не доведено відповідачем несправедливість умов укладеного кредитного договору в частині пені за положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, пред'являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк вимоги про стягнення пені до відповідача не пред'являв.

У зв'язку з вищенаведеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського місцевого суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: