АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6959/17 Справа № 185/4335/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Комунального вищого навчального закладу «Павлоградського медичного коледжу» Дніпропетровської обласної ради

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Павлоградського медичного коледжу» Дніпропетровської обласної ради про стягнення недоплаченої стипендії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального вищого навчального закладу «Павлоградського медичного коледжу» Дніпропетровської обласної ради, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати стипендії в розмірі 9798 грн. 00 коп. за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що відповідно до наказу № 91-с від 11.08.2014 року її було зараховано поза конкурсом, на підставі статті 5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років на 1 курс вищого навчального закладу 1 рівня акредитації Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, до медсестринського відділення за спеціальністю Сестринська справа. З 01.09.2016 року по 31.12.2016 року позивач отримувала стипендію, яка є значно нижчою, ніж гарантована, як особі, на яку поширюється дія статті 5 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці, тому загальна сума заборгованості по виплаті стипендії позивачу за вказаний період складає 9798 грн. 00 коп..

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року стягнуто з Комунального вищого навчального закладу "Павлоградський медичний коледж" Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_2 ненараховану та несплачену стипендію за період навчання за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 9798 (девять тисяч сімсот девяносто вісім) грн. 00 коп.

Стягнуто з Комунального вищого навчального закладу "Павлоградський медичний коледж" Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що наказом № 91-с від 11.08.2014 року позивача було зараховано до Павлоградського медичного училища заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області за спеціальністю "Сестринська справа" (а.с.7,8,22).

Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ № 360183, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області 23 лютого 1996 року, батьком позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно довідки ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 19.01.2016 року № 8 батько позивача ОСОБА_3 працював в ВСП «Шахтоуправління Першотравенське ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 27.01.1992 року по 19.03.2013 року, стаж роботи у вугільній промисловості складає 21 рік 1 місяць, на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 20 років 7 місяців (а.с.20).

Відповідно до довідки про доходи № 354 від 03.05.2017 року, виданої Комунальним вищим навчальним закладом «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, з січня 2016 року по грудень 2016 року позивач отримувала стипендію в розмірі по 622,00 грн. щомісячно. Також позивачу була нарахована та виплачена індексація, а саме: у вересні 2016 року в розмірі 199,04 грн., жовтні 2016 року в розмірі 41,05грн., листопаді 2016 року в розмірі 41,05 грн., грудні 2016 року- 2543,40 грн.; премія за вересень 2016 року- 622 грн, за грудень 2016 року- 622 грн., а всього виплачено 10910 грн. 54коп. (а.с.6).

За нормою статті 51 Закону України «Про освіту», студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення». На сьогоднішній день, будь-якого іншого механізму/порядку призначення, нарахування і виплати стипендій студентам, які є дітьми шахтарів, в Україні не має, крім Постанови Кабінету Міністрів України № 882 від 12 липня 2004 року, якою затверджений порядок нарахування і виплати стипендій студентам, які є дітьми шахтарів.

Відповідно до пункту 3 статті 71 Закону України «Про вищу освіту» розміри бюджетних призначень на підготовку фахівців з вищою освітою, а також на підготовку наукових і науково - педагогічних кадрів встановлюються у Державному бюджеті України на відповідний рік. Але з того часу, як з'явилася норма ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» відповідні кошти не передбачалися в законах «Про Державний бюджет на відповідний рік (у тому числі не було коштів в 2015 році і не передбачено їх і в 2016 році).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з січня 2016 року також становить 1378,00 грн.

Однак, згідно довідок про доходи позивача, встановлено, що фактично, з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року останній виплачувалась стипендія, розмір якої є значно нижчим за розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб. Студенту не було доплачено 9798,00 грн. У добровільному порядку дане питання не вирішено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивач належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, але фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, нижче за вказаний розмір.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає встановленим обставинам та ґрунтується на матеріалах справи.

Так, згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи субєктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобовязання вчинити певні дії, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, у справі, яка переглядається, обраний позивачем спосіб захисту її порушеного права в частині позовних вимог про зобовязання виплачувати стипендію ґрунтується на нормах статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 15 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2981цс15 та від 01 червня 2016 року у справах № 6-929цс16, № 6-1044 цс16.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у цій справі дійшов по суті обґрунтованих висновків про порушення та невизнання відповідачем права ОСОБА_2 на отримання стипендії відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та про зобовязання виплачувати таку стипендіюдо закінчення нею навчання або до внесення змін в чинне законодавство, що регулює вказані правовідносини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального вищого навчального закладу «Павлоградського медичного коледжу» Дніпропетровської обласної ради відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_4