Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2013 року ОСОБА_9 взяв у нього у борг грошові кошти у розмірі 16 500 доларів США, про що останнім складено розписку. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_5, дочки: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та син ОСОБА_6 Оскільки у встановлений розпискою строк ОСОБА_10 борг не повернув, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідачів як спадкоємців ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, 16 500 доларів США.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 4 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь

ОСОБА_4 260 815 грн в рівних частках в межах вартості спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9 У задоволенні решти вимог відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

За результатами нового апеляційного розгляду, рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 4 вересня 2014 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що згідно із розпискою від 10 лютого 2013 року, складеною ОСОБА_9, останній отримав у борг від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 16 500 доларів США.

Вказана розписка не містить повної інформації щодо особи, яка її складала, та строку повернення грошових коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_11, дочки: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та син ОСОБА_6, які з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Згідно із висновком судово-почеркознавчої експертизи від 26 червня 2014 року рукописний текст розписки виконаний власноручно

ОСОБА_9, а встановити чи виконаний ним підпис на розписці власноруч не виявилося можливим.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів боргових зобов'язань померлого ОСОБА_9, оскільки проведена у справі судова почеркознавча експертиза не встановила, що підпис у розписці від 10 лютого 2013 року вчинено ОСОБА_9

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду, оскільки експертним висновком підтверджено, що розписка про отримання в борг

16 500 доларів США написана власноруч ОСОБА_9, в самій розписці зазначено, що саме він отримує кошти, а тому неможливість надати відповідь з приводу того, чи належить підпис на розписці ОСОБА_9 лише через відсутність достатнього графічного матеріалу не може бути безумовним свідченням того, що кошти в борг останній не отримував.

Висновок апеляційного суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 609 ЦК України).

Частинами 1,3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.1270 ЦК України строк.

У зв'язку зі смертю боржника за договором позики зобов'язання повернути позику не припиняється і переходить до спадкоємців які прийняли спадщину, в межах вартості отриманого у спадщину майна, за умови дотримання кредитором строків пред'явлення до спадкоємців вимоги про повернення позики.

Установлено, що спадкоємцями ОСОБА_9, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, які прийняли спадщину і можуть відповідати по зобов'язаннях останнього, є його дружина ОСОБА_5, та син

ОСОБА_6, оскільки станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року вони разом зі спадкодавцем проживали і були зареєстрованими за однією та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, про відмову від спадщини не заявили.

ОСОБА_7, ОСОБА_8 зі спадкодавцем на день смерті не проживали, із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертались, а відтак не можуть відповідати по боргах спадкодавця.

За змістом ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спад цину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Встановивши, що ОСОБА_4 був обізнаний про смерть

ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, одразу, оскільки вони є сусідами, факт його обізнаності також підтверджується поясненнями, наданими ним на адресу прокуратури Белградського району, у строк, встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, до нотаріальної контори як кредитор спадкодавця не звернувся, а 3 жовтня 2013 року звернувся до суду із даним позовом, апеляційний суд прийшов вірного висновку, що такий кредитор позбавляється права вимоги до спадкоємців боржника.

Оскільки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, однак шляхом невірного правового обґрунтування, апеляційний суд обґрунтовано змінив ухвалене ним рішення в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги позивача щодо дотримання ним визначеного законом строку пред'явлення вимоги кредитора до спадкоємців в силу усного пред'явлення такої вимоги не узгоджуються зі змістом наведених вище норм матеріального права, ґрунтуються на довільному їх трактуванні заявником та спростовуються встановленими судом обставинами.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції, правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська