Справа № 351/1711/16-ц
Номер провадження №2/351/193/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

з участю секретаря Маланчук С.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Русівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Русівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивував тим, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору його матері ОСОБА_2, яка померла 11.01.1994р. та рідному брату ОСОБА_3. який помер 03.04.2016р., належав житловий будинок по вул. Стефаника, 10 в с. Русів Снятинського району. Дане будинковолодіння відносилося до суспільної групи «колгоспний двір». Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцями за законом першої черги на належне їй на праві власності майно, став позивач та його рідний брат ОСОБА_3, який проживав разом із матірю на час її смерті та вступив в управління спадковим майном. Позивач спадщину не прийняв. Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із вищевказаного будинковолодіння. Після його смерті спадкоємцем за заповітом став позивач, який в шестимісячний строк подав до приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, і тому вважається таким, що прийняв спадщину. Інших спадкоємців немає. У звІнших спадкоємців немає. У звязку із відсутністю правовстановлюючих документів йому відмовлено в оформленні спадщини. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок по вул.. Стефаника, 10 в с. Русів Снятинського району.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує.

Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав: із довідки Русівської сільської ради від 12.10.2016р. вбачається, що спірне господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991р. були зареєстровані та проживали: голова двору- Мельничук М.П. та син ОСОБА_3.

11.01.1994р. ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 252748.. Після її смерті в управління спадковим майном вступив ОСОБА_3, який на день її смерті проживав разом із нею (довідка Русівської сільської ради від 12.10.2016р.). Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 21.03.2017р. після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заведена.

На час смерті ОСОБА_3, який помер 03.04.2016р. (свідоцтво про смерть серії І-НМ № 225649) він був зареєстрований та проживав один.

Згідно заповіту, посвідченого 01.04.2016р. секретарем сільської ради, спадкоємцем всього належного ОСОБА_3 на праві власності майна є позивач ОСОБА_1. Заповіт не змінювався та не скасовувався. Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 19/2016 за заявою ОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів від 01.04.2016р. згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012р. право власності на житловий будинок по вул.. Стефаника, 10 в с. Русів Снятинського району не зареєстровано. Технічний паспорт на спірний житловий будинок виданий на позивача.

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач 06.04.2016р. звернувся до приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3. На день смерті ОСОБА_3 в спірному господарстві ніхто не був зареєстрований та не проживав, заповіт від імені померлого посвідчувався в Русівській сільській раді, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку не приватизована.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ буввведений в дію Закон України "Про власність".

Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Враховуючи те, що станом на 15.04.1991 року спадкове будинковолодіння відносилося до категорії колгоспний двір, головою двору була ОСОБА_2, яка померла 11.01.1994 р., крім неї в спірному будинковолодінні був зареєстрований та проживав ОСОБА_3, а тому їм належав на праві спільної сумісної власності членів колгоспного двору, спірний житловий будинок. Після смерті ОСОБА_2 в управління спадковим майном вступив її син ОСОБА_3, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Після смерті ОСОБА_3 позивач став спадкоємцем за заповітом, у встановлений законом термін звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Визнання відповідачем даного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачами, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При таких обставинах зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, а тому за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок що по вул. Стефаника, 10 в с. Русів Снятинського району.

На підставі наведеного, ст.1216, 1217, 1268, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст.11, 60, 209, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Стефаника, 10 в с. Русів Снятинського району, Івано-Франківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.