Справа № 263/8503/16-ц
Провадження № 2/263/85/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя в складі: головуючої судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до відповідача з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживала з відповідачем у належному йому будинку ОСОБА_2 з серпня 1996 року по 14 березня 2015 року. У вищевказаний період у неї з відповідачем був спільний побут, взаємні права та обов'язки, вони разом купували побутову техніку, меблі, посуд, робили капітальний ремонт у будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народилася дочка - ОСОБА_5. Вважає, що вона має право проживати у АДРЕСА_1 відповідно до вимог ст. 156, 64 ЖК України. Відповідач повідомив її та дочку - ОСОБА_5 про необхідність звільнити його будинок, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися з вищевказаним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях, наданих до суду.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є дочкою позивачки. Їй відомо, що у 1996 році її мати познайомилася з відповідачем, який через деякий час запропонував переїхати до нього у будинок, що вони і зробили. У 1998 р. мати народила ОСОБА_5 від ОСОБА_4 Мати та ОСОБА_4 вели спільний побут, купували побутову техніку, автомобіль «Жигулі», робили капітальний ремонт у будинку, їздили разом відпочивати.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що знає позивачку та відповідача з 1997р., у ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка - ОСОБА_5. Спочатку вони добре жили, а потім відповідач почав зустрічатися з іншими жінками. Приблизно три роки вони не жили разом, потім знову почали жити, але відповідач не відносився до позивачки як до дружини. Позивачка готувала ОСОБА_4 їжу, вбирала у будинку, разом вони робили ремонт у будинку, торгували на ринку. З 2014-2015 року позивачка та відповідач перестали жити разом.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що знає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1997 року, коли вони вже були сім'єю. Цього року в них народилася дочка - ОСОБА_5. ОСОБА_3 була хазяйкою у будинку ОСОБА_4. Він допомагав робити ремонт у будинку, де вони проживали. Він їх запрошував до себе у гості як сім'ю. На теперішній час ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не проживають разом.

Вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивачка вказала, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про виселення її з будинку ОСОБА_2, тому вона змушена була звернутися з даним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з серпня 1996 року по 14 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України спір про право може виникнути в разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів, тобто звертаючись до суду за захистом свого права, позивачка мала право в межах позовного провадження ставити питання про встановлення юридичного факту відповідно до вимог ст. 235 ч. 6 ЦПК України.

Розглядаючи цивільну справу в межах заявлених вимог, на підставі ст. 11 ч.1 ЦПК України, суд вважає, що позивачкою не доведено які особисті або майнові права у неї виникають у зв'язку з встановленням факту проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 1996 року по 14 березня 2015 року, більш того, не було заявлено ніяких позовних вимог з цього приводу.

Крім того, слід зазначити, що встановлення юридичного факту на майбутнє, не передбачено законом.

З урахуванням вищевикладеного, у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст.3, 11, 60, 212-215, 218, 235, 256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Донецькій Апеляційний суд через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Л.Г. Шатілова