Справа № 462/5889/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/2159/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, що також представляє позивача ОСОБА_3, представника відповідача ЛКП «Сяйво» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг, визнання відсутності договірних відносин та зобовязань у звязку з відсутністю договірних відносин, визнання безпідставним нарахування заборгованості по оплаті за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг, визнання відсутності договірних відносин та зобовязань у звязку з відсутністю договірних відносин, визнання безпідставним нарахування заборгованості по оплаті за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Вважають рішення незаконним та необґрунтованим, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Суд дійшов хибного висновку, який не відповідає обставинам справи. Зазначають, що у матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення компетентного органу про передачу на обслуговування ЛКП «Сяйво» будинку №73 на вул. Широкій у м. Львові. Зазначають, що судом проігноровано той факт, що 27.12.2010 року позивачі зверталися у ЛКП «Сяйво» із заявою від 27.12.2010 року з проханням укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, однак відповіді не отримали. Також, 12.02.2011 року та 15.03.2011 року позивачі знову зверталися в ЛКП «Сяйво» із проханням укласти договір, однак відповіді також не тримали.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що її інтереси в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, що також представляє інтереси позивача ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову та посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1, 3, 13, 19, 20 Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 15, 16 ЦК України, виходив з того, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають та зареєстровані в квартирі № 35 на вул. Широкій, 73 в м. Львові, що підтверджується довіреністю від 10.01.2014 року.З пояснення позивача ОСОБА_2, яке він надав у судовому засіданні, та матеріалів справи вбачається, що будинок на № 73 вул. Широкій в м. Львові перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Сяйво», яке надає житлово-комунальні послуги мешканцям зазначеного будинку, а останні користуються ними.Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ЛКП «Сяйво» протягом 2010-2016 років надало їм житлово-комунальні послуги неналежної якості.Як убачається з пояснення позивача та письмових заперечень відповідача між сторонами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг.За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відсутності договірних відносин між позивачами та ЛКП «Сяйво» та визнання відсутності зобовязань у них перед ЛКП «Сяйво» у звязку з відсутністю договірних відносин є безпідставними та необґрунтованими, а відтак не підлягають до задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання безпідставним нарахування заборгованості по оплаті за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення, то такі вимоги також не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Чинним законодавством встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України), і визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Із зазначених позивачами предмета та підстав вищевказаних позовних вимог убачається, що предметом спору стала правомірність нарахування плати за послуги з утримання будинку, прибудинкової території та централізоване опалення. Оскарження дій відповідача ЛКП «Сяйво» щодо нарахування плати за наданні послуги з утримання будинку, прибудинкової території та централізоване опалення, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав (аналогічна правова позиція щодо нарахування плати за надані послуги міститься в ухвалі колегії суддів Верховного Суду України від 23 лютого 2011 р. у справі № 6-26441св09). Усе, що зазначили позивачі у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред'явлення до них позову про стягнення певної суми, однак таких позовних вимог до них під час розгляду даної цивільної справи ніхто не заявляв. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання безпідставним нарахування заборгованості по оплаті за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки такий спосіб захисту, з яким звернулися позивачі до суду не відповідає способам, які передбачені ст. 16 ЦК України. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість позовних вимог, такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону. У певній частині ж висновки зроблені судом передчасно та не у відповідності до досліджуваних предмету та підстав позову, однак у цій частині висновки суду підлягають виключенню, оскільки на законність та обґрунтованість рішення суду в цілому не впливають.

Як вбачається із матеріалів справи, а конкретно позовної заяви (а.с. 2-3) позивачі звернулися в суд з даним позовом, у якому просили: визнати відсутність, передбачених та оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України, а саме: ст. 1, 16, 19 та 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договірних відносин між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ЛКП «Сяйво», що є грубим порушенням з боку відповідача конституційних приписів, законів України, актів цивільного законодавства та інших нормативно-правових атів; визнати відсутність зобовязань у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед ЛКП Сяйво», у звязку з відсутністю договірних відносин; визнати безпідставним нарахування заборгованості солідарно ОСОБА_2, ОСОБА_3 за утримання будинку і прибудинкової території в умовах відсутності державного акту на цю територію та сформованого виконавцем послуг і погодженого з органом місцевого самоврядування тарифу, згідно з Порядком, затвердженим, постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. №560 та новою редакцією Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №529; визнати безпідставним нарахування заборгованості солідарно ОСОБА_2, ОСОБА_3 за централізоване опалення, у звязку з відсутністю договірних відносин.

Що стосується першої із заявлених позовних вимог, то дійсно, відповідно до п.3 ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно типовим договором.

Також, дійсно відповідно до ст. 19 цього ж Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Як вбачається із пояснень осіб, що беруть участь у справі, сторонами визнано відсутність укладеного між ними договору на надання житлово-комунальних послуг.

Однак посилання позивачів на вину відповідача у неукладенні такого, в порушення вимог закону, не слід вважати обґрунтованими, оскільки, як вбачається із пояснень представника відповідача, що підтверджено і офіційними зверненнями самих позивачів до відповідача (заява позивачів ОСОБА_5 ЛКП «Сяйво» від 12.02.2011 року, отримана відповідачем 14.02.2011 року вх. №55 (а.с. 5), відповідачем позивачам типовий договір на надання житлово-комунальних послуг надсилався та ними отриманий 2.02.2011 року, тобто відповідачем були вжиті заходи передбачені законом щодо укладення договору на основі типового, тобто вказана вимога закону відповідачем була дотримана.

Враховуючи вказане слід вказати і про те, що між сторонами дійсно формально відсутні договірні відносини, так як договір між сторонами не укладався, однак доказів про односторонню вину в неукладенні такого відповідача позивачами не представлено та судом відповідно не здобуто, зважаючи на що суд позбавлений можливості вирішення питання про задоволення першої із заявлених позовних вимог у визначеній позивачами редакції.

Незважаючи на неукладення між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг суд позбавлений можливості констатувати відсутність зобовязань у позивачів перед відповідачем з підстав відсутності укладеного між ними договору.

Так, як вбачається із змісту правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 20.04.2016 року, що постановлена за наслідками розгляду справи №6-2951цс15, факт відсутності укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг. Тобто, слід вважати від наданих у встановленому законом порядку та отриманих споживачем послуг.

Відповідно, зобовязання у споживача можуть виникати і за відсутності формальних договірних стосунків.

Враховуючи вказане судом правильно відмовлено у задоволені і другої із заявлених вимог.

Що стосується двох останніх позовних вимог, то, як правильно констатовано судом першої інстанції, оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений та споживачі вправі у випадку предявлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно таких із наданням відповідних доказів обґрунтованості їх заперечень.

Крім цього, вказане частково стосується і вимог про визнання відсутності зобовязань між сторонами, що аналогічно може бути перевірено у такому спорі.

Також, що стосується нарахування заборгованості за теплопостачання за відсутності між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг, то така знову ж у випадку надання таких послуг, у відповідності до вимог закону, відповідно до передбачених норм та правил, у визначений спосіб, відповідної якості, тощо та отримання таких послуг споживачем може створювати для споживача відповідно зобовязання щодо оплат таких, наданих послуг.

Зважаючи на наведене, а, також, те, що спір про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг за позовом відповідача у даній справі до ряду відповідачів, зокрема, і позивачів у даній справі наявний (справа 462/8853/14 Залізничного районного суду мЛьвова) та позивачі взмозі доводити незаконність нарахування такої заборгованості, її частини, тощо у цьому іншому спорі колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Однак, колегія суддів вважає, що слід виключити з мотивувальної частини рішення суду два абзаци, а саме: «З пояснення позивача ОСОБА_2, яке він надав у судовому засіданні, та матеріалів справи вбачається, що будинок на № 73 вул. Широкій в м. Львові перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Сяйво», яке надає житлово-комунальні послуги мешканцям зазначеного будинку, а останні користуються ними.Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ЛКП «Сяйво» протягом 2010-2016 років надало їм житлово-комунальні послуги неналежної якості.», оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції встановлення обставин у таких абзацах здійснено помилково, не відповідно до предмету та підстав позову, які розглянуті судом першої інстанції, відповідно без зясування позицій сторін з приводу встановлених обставин та надання відповідних доказів на підтвердження та спростування їх.

Зважаючи на те, що виключення вказаних абзаців вцілому на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливає, рішення суду слід залишити без змін з виключенням вказаних абзаців із мотивувальної частини рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення два абзаци, які починаються словами «З пояснення позивача…» та закінчуються словами «… послуги неналежної якості.».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

ОСОБА_6