Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Світанок» про визнання припиненим договору та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати припиненим із 02 лютого 2015 року договір оренди землі від 02 лютого 2010 року № 087, укладений між нею та Приватним сільськогосподарським підприємством «Лосятинський» (далі - ПСП «Лосятинський»), правонаступником якого є Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма Світанок» (далі - ПСП «Агрофірма Світанок»), та зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку площею 2,454 га, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, та належить їй на праві приватної власності. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що закінчився 5-річний строк, на який було укладено зазначений договір і відповідно до умов договору вона повідомила орендаря про своє небажання продовжувати дію договору, проте станом на час звернення до суду відповідач не повернув належної їй на праві власності земельної ділянки.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано припиненим із 03 лютого 2015 року укладений між ОСОБА_3 і ПСП «Лосятинський», правонаступником якого є ПСП «Агрофірма Світанок», договір оренди землі від 02 лютого 2010 року № 087 у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Зобов'язано ПСП «Агрофірма Світанок» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,454 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить їй на підставі державного акта на право власності на землю від 20 березня 2002 року серії НОМЕР_1.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення суду апеляційної інстанції не відповідає наведеним нормам процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що сторони договору оренди землі не дотрималися вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення цього договору, оскільки орендар у встановлений договором строк не надіслав орендодавцю повідомлення про свій намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди. Крім того, позивач заперечив щодо продовження користування відповідачем орендованою земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, про що свідчать надіслані 21 березня і 28 квітня 2015 року від імені позивача на адресу відповідача заперечення у поновленні договору оренди.

У рішенні також зазначено, що укладений між сторонами договір оренди землі припинив свою дію 03 лютого 2015 року, однак земельну ділянку позивачу відповідачем не повернуто, чим порушено умови укладеного між ними договору оренди землі та права позивача як власника земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що строк дії договору оренди закінчився 02 лютого 2015 року і орендар ПСП «Агрофірма «Світанок» після закінчення строку дії договору оренди продовжує користуватися земельною ділянкою, яка належить позивачу. Усупереч положенням п. 8 договору орендодавець - позивач - протягом одного місяця після закінчення строку договору, тобто до 03 березня 2015 року не направив орендарю письмові заперечення щодо продовження користування ним земельною ділянкою, а листи-повідомлення направлено позивачем відповідачу 21 березня і 28 квітня 2015 року, тобто після закінчення місячного терміну, встановленого п. 8 договору і ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

У зв'язку з цим апеляційний суд вважав, що договір оренди підлягає поновленню на той самий строк і на тих саме умовах, які були передбачені договором, та дійшов висновку про відсутність підстав вважати припиненим договір оренди землі.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що 02 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ПСП «Лосятинський» укладено договір оренди землі № 087, згідно з яким останнє отримало у тимчасове користування строком на 5 років земельну ділянку площею 2,454 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить позивачу на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 20 березня 2002 року серії НОМЕР_2.

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

У той самий день між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду.

ПСП «Лосятинський» припинено шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок».

21 березня і 28 квітня 2015 року ОСОБА_3 направила ПСП «Агрофірма «Світанок» лист-повідомлення і заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладання договору оренди земельної ділянки), орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди земельної ділянки)визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди земельної ділянки) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2015 року у справі № 6-162цс13.

За змістом ст. 31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди земельної ділянки) договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Зі справи вбачається, що вищевказаний договір оренди землі зареєстровано 04 жовтня 2012 року в управлінні Держкомзему Васильківського району Київської області.

Однак на вищевказану обставину суд уваги не звернув та не надав їй належної правової оцінки відповідно до вимог ст. ст. 10, 57-60, 212 ЦПК України, та в зв'язку з цим не встановив точної дати закінчення укладеного 02 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ПСП «Лосятинський» договору оренди землі № 087, тому вказані обставини підлягають дослідженню і встановленню під час нового розгляду справи.

Крім того, дійшовши висновку, що вищевказаний договір оренди підлягає поновленню на той самий строк і на тих саме умовах, апеляційний суд порушив вимоги ст. ст. 11, 303, 304 ЦПК України, вийшовши за межі заявлених позовних вимог, адже таких позовних вимог у цій справі на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі»не заявлялося.

Таким чином, апеляційний суд порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак