ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2802/14-ц
Провадження № 2/210/224/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"04" грудня 2017 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Літвіненко Н. А.,

за участю секретаря Севанян М. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору поруки № 700002266-П недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі ПАТ «Альфа-Банк») звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 4273602,04 грн., з яких за кредитом 514178,04 грн., по відсотках 417434,18 грн., та пеня 3341989,82 грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на купівлю транспортного засобу.

Також 06.12.2007 року в забезпечення виконання вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 В.А. було укладено договір поруки.

Боржником за кредитним договором зобовязання не виконуються, у звязку з чим позивач ПАТ «Альфа-Банк» просив про стягнення з поручителя ОСОБА_2 існуючої заборгованості за кредитним договором та понесених судових витрат.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору поруки № 700002266-П недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову вказувала, що їй стало відомо із первісного позову, що 06.12.2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, був укладений кредитний договір №700002266, відповідно до умов якого ОСОБА_3, отримав від ПАТ «Альфа-Банк» кредит у сумі 48 884,89 дол. США. В забезпечення виконання зобовязань позичальника ОСОБА_3, з яким на час укладання Договору вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, відповідно до ст.553 ЦК України, 06.12.2007 року начебто між нею та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір Поруки №700002266- П. Відповідно до умов якого, вона, як поручитель поручалася за виконання ОСОБА_3 обовязків, що виникли на підставі основного Договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Зазначає, що в порушення умов Договору позичальник ОСОБА_3 свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.04.2014 року (на час звернення ПАТ «Альфа-Банк» з позовом до суду прострочену заборгованість за кредитом та за відсотками, які тепер ПАТ «Альфа-Банк» бажає стягнути з неї.

Вказує, що згідно копії Договору Поруки № 700002266-П, наданого до суду ПАТ «Альфа-Банк», даний Договір був укладений нібито між нею та Банком 06.12.2007року, але на той час вона приміщення банку не відвідувала, намірів та внутрішньої волі виступати поручителем ОСОБА_2 вона ніколи не мала і не могла підписувати зазначений Договір, так як я разом з неповнолітньою дитиною була відсутня не тільки у м. Кривому Розі, а і на території Україні взагалі, та це підтверджується відповідними відмітками від 05.12.2007 року прикордонного контролю України в її паспорті громадянина України для виїзду закордон про те, що вона перетнула державний кордон України з аеропорту Бориспіль і в Україну повернулася лише 15.12.2007 року.

Просить визнання договору поруки №700002266-П від 06.12.2007 року недійсним та стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» понесені нею витрати.

Представник позивача за первісним позовом, який є представником відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_4, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. З матеріалів справи вбачається, що останній просить розглядати справу без присутності представника позивача, позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом, яка є позивачем за зустрічним позовом, ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову первісного позивача просить відмовити та просить задовольнити її зустрічну позовну заяву у повному обсязі.

Третя особа, ОСОБА_3, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом не підлягають задоволенню, а позовні вимоги зустрічного позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.12.2007 року між позивачем та третьою особою по справі - ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 48884, 89 доларів США для придбання транспортного засобу зі сплатою 14, 5 % річних до 07 грудня 2014 року. Виконання зобовязань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_2 (договір поруки № 700005566-П від 06.12.2007 року).

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 23 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 4273602, 04 грн, із яких 514178, 04 грн борг за тілом кредиту, 417434, 18 грн проценти, 3341989, 82 грн, яку позивач просив стягнути із поручителя боржника ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності.

За ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обовязків (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За таких обставин, з огляду на положення ч. 2 ст. 11, ст. 204 ЦК України, якщо договір укладений і не визнаний недійсним, то обумовлені ним правові наслідки мають юридичну силу.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (стаття 58 ЦПК України)

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, судом досліджено копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон та встановлено, що відповідно до відміток прикордонного контролю України у паспорті ОСОБА_2 маються записи про її вибуття за межі України з дитиною 05.12.2007 року з аеропорту Бориспіль та її повернення 15.12.2007 року у той же пункт перетину державного кордону. Тобто, в момент укладання договору поруки, остання була відсутньою на території України.

Так, факт укладання договору поруки з боку відповідача ОСОБА_2 заперечується.

Зокрема, як зазначено в зустрічній позовній заяві відповідачем ОСОБА_2 договір поруки № 700005566-П від 06.12.2007 року вона не підписувала.

Для підтвердження чи спростування зазначених обставин в ході розгляду справи ухвалою суду від 29.06.2016 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу за клопотанням відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, провадження якої доручено судовим експертам НДЕКЦ при Криворізькому міському управлінні УМВС України у Дніпропетровській області.

19 жовтня 2017 року старшим судовим експертом сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Дніпропетровського НДЕКЦ МВС ОСОБА_5, яка має вищу освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів», (свідоцтво №4957, видане ЕКК МВС 19.05.200 р.), складено висновок експерта №30/1.1/2564 від 19.10.2017 р..

Висновком судового експерта встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2, розташовані в графі «Поручитель:» Договору поруки № 700005566-П від 06.12.2007 року (а.с. № 225-226 цивільна справа № 210/2802/14-ц), виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням автентичним підписам ОСОБА_2

Оцінюючи висновок експерта у сукупності та взаємозвязку з іншими письмовими доказами у справі, суд визнає останній достатньо обґрунтованим. Письмових доказів, з яким він вступає у суперечність матеріали справи не містять.

Отже, зазначені вище обставини, дають суду підстави для висновку про те, що на момент досягнення сторонами договору згоди в письмовій формі щодо істотних умов договору поруки від 06.12.2007 № 700005566-П, у ОСОБА_2 була відсутня воля на його укладення.

Таким чином під час укладання оспорюваного договору не була дотримана вимога, визначена ч. 3 ст. 203 ЦК України. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

З огляду на вказане, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки від 06.12.2007 № 700005566-П є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, підстави для задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк» в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 як поручителя відсутні та суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. в рахунок сплаченого судового збору та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у сумі 900 грн. 48 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202-204, 215, 216, 526, 553, 554, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки № 700002266-П недійсним - задовольнити повністю.

Визнати договір поруки № 700005566-П від 06 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» недійсним.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у сумі 900 (девятсот) грн. 48 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу апеляційної скарги в десятиденний строк з моменту проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. А. Літвіненко