Справа №473/3605/17 12.12.2017 12.12.2017
Провадження №22-ц/784/2530/17
Справа №473/3605/17
Провадження №22-ц/784/2530/17 Головуючий першої інстанції: Ротар М.М.
Категорія 49 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання: Лептугою С.С.

за участі позивача ОСОБА_2, відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 28 травня 1986 р. у Вознесенському міськвідділі РАГСа Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис №157. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На сьогоднішній день відносини між сторонами припинені, проживають окремо.

Посилаючись на те, що спільне подружнє життя неможливе, оскільки відсутні нормальні родинні відносини та стосунки у зв'язку зі своєрідними характерами і, як наслідок, постійні непорозуміння, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 листопада 2017 р. позов ОСОБА_2 задоволений.

Постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який зареєстровано 28 травня 1986 р. у Вознесенському міськвідділі РАГСу Миколаївської області, актовий запис №157.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що рішення суду є незаконним, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд належним чином не перевірив особу позивача та розірвав шлюб з особою, з якою вона шлюб не укладала, й просить його скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 28 травня 1986 р. у Вознесенському міськвідділі РАГСа Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, актовий запис №157 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1, видане 20 вересня 2017 року). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо з 2008 року, позивач наполягає на розірванні шлюбу на примирення не згоден, відповідач заперечувала проти розірвання шлюбу, на наданні строку для примирення не наполягала.

В силу ст. 104 СК України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що сім'я сторін фактично розпалася і з 2008 р. вони з відповідачкою подружніх стосунків не підтримують. Відповідачка таких обставин не спростовувала.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ч. 1 ст. 24 СК України).

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психологічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4 ст. 56 СК України).

Враховуючи, що сім'я сторін розпалася, у зв'язку з чим збереження сім'ї є неможливим, оскільки таке буде суперечить інтересам позивача, який не бажає продовжувати сімейні відносини, суд обґрунтовано, виходячи з положень ст. ст. 24, 56, 104, 110, 112 СК України, ухвалив рішення про розірвання шлюбу.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, враховуючі, крім наведеного, також наполегливе бажання позивача розірвати шлюб, що підтверджено ним й в суді апеляційної інстанції, та принцип добровільності шлюбу і неможливості примушування до збереження шлюбних відносин, які закріплені у ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду про неможливість збереження сім'ї та відсутність передбачених законом підстав для розірвання шлюбу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом належним чином не перевірено особу позивача та розірвано шлюб з особою, з якою вона шлюб не укладала, є безпідставними.

Так, в силу положень ст. 163 ЦПК України головуючий у справі після відкриття судового засідання та доповіді секретаря щодо явки викликаних осіб встановлює особи тих, хто з'явився.

Як вбачається з матеріалів справи, для підтвердження своєї особи позивачем було надано фотокопію тимчасової посвідки на постійне проживання ОСОБА_2, який народився в м. Сєверодонецьк Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус.

За такого суд вірно встановив особу позивача на підставі належних документів.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 28 травня 1986 р., 28 травня 1986 р. Вознесенським міськвідділом ЗАГСа Миколаївської області зареєстровано шлюбі між ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р. в м. Сєверодонецьк Ворошиловградської (тепер Луганської) області, та ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на ст. Мартиновська Вознесенського району Миколаївської області, про що зроблено актовий запис №157.

Такі ж відомості містяться у витязі із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

Таким чином, суд правильно виходив з того, що позов подано саме ОСОБА_2, з яким було укладено шлюб відповідачкою.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на необхідність встановлювати тотожність особи позивача за фотознімками, то такий спосіб встановлення особи в суді не передбачений законом, а тому не підлягає застосуванню.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Л.М. Прокопчук