Провадження № 2/263/437/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Молчановій С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського майна Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання недійним та скасування наказу управління міського майна Маріупольської міської ради від 05.07.2006 року №35319/п та свідоцтва про право власності на житло від 05.07.2006 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом про визнання недійним та скасування наказу управління міського майна Маріупольської міської ради від 05.07.2006 року №35319/п та свідоцтва про право власності на житло від 05.07.2006 року. В обгрунтування позову зазначила, що 05.07.2006 року на підставі наказу управління міського майна Маріупольської міської ради № 35319/п була приватизована трикімнатна квартира 17 у б. 32а по вул. 50 років СРСР ( на цей час Троїцька) у м.Маріуполі, загальною площею 57,9 кв.м. Про те що квартира була приватизована на трьох позивача, чоловіка - ОСОБА_4 та сина - ОСОБА_3 позивачу стало відомо у вересні 2016 року, коли їй про це сказав її син, якому належть 1/3 частка зазначеної квартири. Приватизацією квартири не займалася, тому не відомо було про участь у приватизації сина. 03.10.2016 року відповіддю ОСОБА_2 міського майна Маріупольської міської ради повідомлно, що приватизація відбулася на підставі наказу управління міського майна Маріупольської міської ради № 35319/п від 05.07.2006 року та квартира приватизована на позивача, її чоловіка ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 по 1/3 частки за кожним. Вважає, що вказаний наказ слід визнати недійсним та скасувати, оскільки на час приватизації у квартирі проживали позивач та її чоловік, тому вони придбали право на приватизацію квартири у розмірі по ? частки квартири. Відповідач ОСОБА_3 у квартирі на час приватизації не проживав та не був у ній зареєстрованим.Відповідно до вимог законодавства лише особи, які проживають у квартирі мають право на її приватизацію. Проведена приватизація квартири порушує її права, тому звернулася до суду та просила визнати недійсним та скасувати наказ про приватизацію квартири та свідоцтво про право влсності на житло.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні, викладеним у позові. Зазначила, що приватизацією займався її чоловік ОСОБА_4, він оформлював усі документи. Вона підписувала заяву про участь у приватизації, про те, що заява підписана також і її сином - відповідачем ОСОБА_3 , вона не звернула уваги та вважала, що квартира приватизована на неї та чоловіка, документи не переглядала. Лише у 2016 році стало відомо про те, що квартира приватизована у тому числі і на їх сина, який у квартирі не проживав та не був зреєстрованим, виїхав за межі м.Маріуполя, на цей час прожзиває у Російській Федерації. З квартири син був виписаний на час навчання у вищому навчальному закладі у м.Київ. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міського майна Маріупольської міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що приватизація квартири відбулася відповідно до вимог законодавства. Заяву на участь у приватизації було подано позивачем та її чоловіком ОСОБА_4, її сином ОСОБА_3 Підписуючі заяву позивач не могла не бачити, що заява оформлена від трьох осіб. Посилання позивача на те, що її син не проживав у квартирі та не був у ній зареєстрованим є безпідставними, оскільки відповідно до наданих документів відповідач ОСОБА_3 був виписаний з квартири під час приватизації на час навчання та відповідно до ЖК УРСР за ним на час навчання зберігається житлове приміщення та він мав право приймати участь у приватизації, про що подав заяву. Крім того з моменту приватизації минуло вже понад 10 років, тому позивачем пропущено стрки позовної давності. У задоволенні позову просила відмовити та застосувати до позовних вимог строки позовної давності. В подальшому в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги визнає.

Треття особа ОСОБА_4 з позовом погодився повністю, просив позовні вимоги задовольнити. Суду пояснив, що він особисто займався оформленням документів по приватизації квартири, позивач цим питанням не займалася, документи не бачила, коли отримав свідоцтво про прав власності на квартиру, то дружині його не показував. Усі документи зберігає окремо, стосунки у родині добрі. Позивачу лише у 2016 році стало відомо про те, що квартира приватизована на трьох. На час приватизації їх син ОСОБА_3 навчався у м.Київ та був виписаним з квартири та у квартирі не проживав, тому не мав права приймати участі у приватизації.

Суд заслухавши сторони та дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Статею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 ЦПК України.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до свідоцтва по право власності на квартиру № 17 у б. 32а по вул. 50 років СРСР ( на цей час Троїцька) у м.Маріуполі, виданого 05.07.2006 року, власниками квартири на праві спільної сумісної власності зазначені ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Загальна площа квартири складає 57,9 кв.м.

Згідно відповідді ОСОБА_2 міського майна Маріупольської міської ради від 03.10.2016 року на адвокатський запит повідомлено, що приватизація квартири № 17 у б. 32а по вул. 50 років СРСР у м.Маріуполі відбулася на підставі наказу управління міського майна Маріупольської міської ради № 35319/п від 05.07.2006 року та квартира приватизована на ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_3 у спільну сумісну власність.

03.06.2006 року від ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подано заяву про оформлення передачі у приватну спільну сумісну власність квартири № 17 у б. 32а по вул. 50 років СРСР у м.Маріуполі та підписано трьома особами.

Згідно довідці про склад сімї зазначено, що за адресою м.Маріуполь, вул. 50 років СРСР, б. 32а , кв.17 зазначено зареєстрованими ОСОБА_1, ОСОБА_4 та зазначено ОСОБА_3 , який 01.08.2003 року вибув на навчання.

Відповідно до наказу № 35319/п від 05.07.2006 року управління міського майна Маріупольської міської ради заява про приватизацію квартири задоволена та квартира № 17 у б. 32а по вул. 50 років СРСР у м.Маріуполі передана у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Власниками квартири № 17 у б. 32а по вул. 50 років СРСР у м.Маріуполі в цілому зазначено ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_3 згідно інформаційній довідці з Державного реєстру прав на нерухоме майно, реєстрацію проведено 12.02.2013 року.

Відповідно до книги реєстрації квартир за період з 01.12.2005 року по 14.12.2007 року ОСОБА_4 14.07.2006 року отримав свідоцтво про право влсності на спірну квартиру.

Згідно копії паспорта ОСОБА_3 знято з реєстрації 01.08.2003 року у квартирі № 17 у б. 32а по вул. 50 років СРСР у м.Маріуполі та зареєстровано у м.Київ 03.10.2003 року на час навчання до 01.07.2008 року.

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

За вимогами п.2 ч.3 ст. 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61,71 ЖК Української РСР, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК Української РСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом із іншими членами сім'ї.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 на підставі наведених вимог закону прийняв участь у приватизації спірної квартири та на законних підставах набув права спільної сумісної власності внаслідок приватизації квартири № 17 у б. 32а по вул. 50 років СРСР у м.Маріуполі разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_4

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач, суд зазначає наступне

Відповідно до вимог ст 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час судового розгляду відповідачем заявлено про застосування строку позовної даності до позовних вимог.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У позовних вимогах позивачем заявлено, що про порушене право їй стало відомо лише у 2016 році.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позивачем під час судового розгляду не доведено, що їй не було відомо про приватизацію квартири її сином. Судом встановлено, що у родині позивача добрі стосунки, сторони спілкуються між собою та позивач особисто підписувала заяву про приватизацію, де зазначено три особи. Посилання позивача на ту обставину, що вона не звернула уваги на підписи інших осіб та на те, що вона не бачила документів про приватизацію не заслуговують на увагу, оскільки суд прийшов до висновку про наявність можливості та обов'язку особи, яка є власником майна, знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, не достатньо. Сама по собі відсутність у доступі позивача правовстановлюючих документів, з огляду на презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, не позбавляла позивача можливості отримати інформацію щодо приватизації спірної квартири при зверненні до житлово-комунальних або державних органів.

Доказів щодо об'єктивних перешкод цьому позивачем суду надано не було і на наявність цих обставин остання не посилалась.

Враховуючі наведене суд відмовляє у задоволені позову, оскільки судом встановлено, що приватизація квартири відбулася відповідно до вимог законодавства та підстави для визнання недійним та скасування наказу управління міського майна Маріупольської міської ради від 05.07.2006 року №35319/п про приватизацію квартири АДРЕСА_1 (Троїцька) у м.Маріуполі та свідоцтва про право власності на житло від 05.07.2006 року квартири АДРЕСА_1 ( Троїцька) у м.Маріуполі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського майна Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання недійним та скасування наказу управління міського майна Маріупольської міської ради від 05.07.2006 року №35319/п про приватизацію квартири АДРЕСА_1 (Троїцька) у м.Маріуполі та свідоцтва про право власності на житло від 05.07.2006 року квартири АДРЕСА_1 ( Троїцька) у м.Маріуполі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріупля Донецької області, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І. Скрипниченко