24.11.2017 Єдиний унікальний номер 205/8316/16-ц
Єдиний унікальний номер 205/8316/16-ц
Номер провадження 2/205/824/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про припинення права власності на частку в спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 08 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про припинення права власності на частку в спільному майні.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 26 вересня 1987 року до 16 квітня 2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

У період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2013 проведено розподіл майна, набутого під час шлюбу подружжям ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, розташована на п*ятому поверсі, загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м.

Тривалий час відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає, з 09 жовтня 2009 року знявся з реєстрації в спірній квартирі та зареєструвався за адресою: м. Дніпро, вул. Широка, буд. 123.

Рішеням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто за належну її частку у вартості будівельних матеріалів, механізмів та іншого обладнання, яке використовувалось при будівництві житлового будинку в домоволодінні №123 по вул. Широкій в м. Дніпропетровську, в сумі 465 203 грн.

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 отримала виконавчий лист, за яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 465 203 грн.

13 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49400940, станом на жовтень 2016 року заборгованість за виконавчим листом не погашена.

ОСОБА_1, як співвласник спірної квартири, згодна придбати частку боржника ОСОБА_3 для погашення заборгованості перед кредитором, оскільки фактично відповідач є боржником позивача, сума заборгованості складає 465 203 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просить припинити право власності ОСОБА_2на ? частину квартири АДРЕСА_1; визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та зменшити заборгованість ОСОБА_2перед ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2/199/1841/13 від 16.10.2015, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 199/3009/13 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 465 203 грн., на суму вартості ? частини квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні представник третьої особи Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 просив винести рішення згідно вимог чинного законодавства, участі в судових дебатах не приймав, письмово просили розглянути справу у відсутність представника.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що сторони з 26 вересня 1987 року по 16 квітня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2013 поділено майно, як таке, що є обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як таке, що набуте подружжям за час шлюбу. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. (а.с. 4-5)

Відповідно до технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, розташована на п*ятому поверсі, загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., складається з: коридору площею 11,1 кв.м., кладової площею 0,4 кв.м., кухні площею 9,9 кв.м., житлової кімнати площею 16,3 кв.м., житлової кімнати 9,6 кв.м., ванної площею 2,5 кв.м., туалету площею 1,1 кв.м., житлової кімнати площею 11,6 кв.м., балкону площею 0,6 кв.м., лоджії площею 1,6 кв.м. (а.с. 10-11)

З 09 жовтня 2009 року відповідач знявся з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 3524 виданою КП «Жилсервіс-2» ДМР від 27 жовтня 2017 року. (а.с. 102)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто за належну їй частку у вартості будівельних матеріалів, механізмів та іншого обладнання, яке використовувалось при будівництві житлового будинку в домоволодінні № 123 по вул. Широкій в м. Дніпропетровську, в сумі 465 203 грн. (а.с. 8-9)

16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала виконавчий лист № 2/199/1841/13від 16.10.2015, виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2015, за яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 465 203 грн. (а.с. 15)

13 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 49400940 за виконавчим листом № 2/199/1841/13від 16.10.2015, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, станом на 10 жовтня 2017 року заборгованість за виконавчим листом не погашена. (а.с. 17, 93)

Після перейменування вулиць в м. Дніпро, вул. Будьонного змінена на вул. ОСОБА_7.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 641-17 від 12 червня 2017 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 визначена на час складання висновку складає: 612 440 грн. (а.с. 43-50)

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до положень ст. 317, ст. 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який означає, що право власності є недоторканим, а власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

При цьому, крім вказаних спеціальних норм необхідно враховувати і загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Частиною першою статті 346 ЦК України передбачені випадки, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, зазначений перелік не є вичерпним і право власності може бути припинене і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивачка посилається на неможливість спільного володіння та користування майном, як підставу припинення права на частку у спільному майні. В обґрунтування зазначає, що між нею та відповідачем після розірвання шлюбу склались досить неприязні стосунки. В спірній квартирі вона проживає разом з дітьми, а відповідач має іншу сім*ю, що також є причиною неможливості спільного проживання в одній квартирі.

В обґрунтування того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім*ї позивачка посилається на той факт, що відповідачу на праві власності належить домоволодіння №123 по вул..Широка в м.Дніпро, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Але, в порушення вимог ст..365 ЦПК України позивачкою не внесено на депозитний рахунок суду суму вартості ? частини квартири АДРЕСА_3 у зв*язку з чим відсутні правові підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на ? частину зазначеної квартири, визнання права власності на ? частину спірної квартири за ОСОБА_1 у зв*язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зменшення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за виконавчим листом №2/199/1841/13 від 16.10.2015 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська по справі №199/3009/13 від 16.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 465 203 грн,, на суму вартості ? частини квартири АДРЕСА_3 також задоволенню не підлягають оскільки не ґрунтуються на нормах Закона.

Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з чим відшкодуванню за рахунок відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 346, 355, 356, 358, 365 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10-11, 59-60, 212, 213-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про припинення права власності ОСОБА_2на ? частину квартири АДРЕСА_1, визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та зменшення заборгованості ОСОБА_2перед ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2/199/1841/13 від 16.10.2015, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 199/3009/13 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 465 203 грн., на суму вартості ? частини квартири АДРЕСА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г. Остапенко