Справа № 323/3056/17
Провадження № 2/323/998/17
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

12.12.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головоючого судді Смоковича М.В.,

при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Іванченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Оріхівської міської ради Запорізької області про захист права на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до Оріхівської міської ради Запорізької області про захист права на нерухоме майно, у якому зазначає, що згідно ордеру №150 від 22.10.1987 року, виданого на підставі рішення профсоюзного комітету Пересувної механізованої колони №236 треста «Укррайгоспспецбуд» №28 від 19.10.1987 року і наказу ПМК-236 від 20.10.1987 року за №135, вона отримала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. В 1996 році вона разом з дочкою, ОСОБА_4 і онуком, ОСОБА_5, приватизували цю квартиру, отримавши у свою власність кожен по 1/3 частки квартири, на підтвердження чого 17.07.1996 року Пересувною механізованою колоною-236 Республіканського кооп. Об'єднання «Укррайгоспспецбуд» їм було видане Свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване Малим підприємством «Імпульс Пологівського району Запорізької області в реєстрову книгу №4 за реєстровим №1117. 29.10.2001 року дочка з онуком на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Демидьонок О.М., зареєстрованого в реєстрі за №3330, передали їй свої частки в квартирі, і вона набула право власності на всю квартиру в цілому. Її право власності на квартиру зареєстроване у відповідності до вимог чинного законодавства, діючого на час реєстрації, підтвердженням чого є відповідна довідка Комунального підприємства «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області від 18.10.2017 року, згідно якої за нею зареєстрована квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ПМК-236 17.07.1996 року - 1/3 частка та договору купівлі-продажу, виданого 29.10.2001 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Демидьонок О.М., реєстраційний номер 3330 - 2/3 частки. Для оформлення субсидії на 2017-18 р.р. необхідно внести дані про право власності на вищевказану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, створеного з 01.01.2013 р. Для цього потрібні оригінали правовстановлювальних документів із яких в неї маються тільки договір дарування 2/3 часток, а свідоцтво про право власності на житло втрачене, про що нею надане оголошення, опубліковане в газеті «Трудова слава», за 14.10.2017 року №81 (8602). Провести реєстрацію свого права власності на 1/3 частку квартири шляхом отримання дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого ПМК-236 17.07.1996 року, не видається можливим, оскільки на теперішній час ПМК-236 ліквідоване без визначення правонаступника і без передання документів до архівної установи, а другий примірник свідоцтва або його посвідчена копія відсутні в органах, які займалися його оформленням і реєстрацією та в нотаріуса, який посвідчував на його підставі договір купівлі-продажу, підтвердженням чого є письмові відповіді цих органів на її запити: - архівного відділу Оріхівської РДА №15-05/П-83-1 від 20.10.2017р., - КП «Імпульс» Пологівської районної ради б/н від 18.10.2017р., - приватного нотаріуса Демидьонок О.М. №296/01-16 від 23.10.2017р. Відсутність свідоцтва про право власності на житло, виданого ПМК-236 17.07.1996 року, робить неможливим проведення реєстрації її права на 1/3 частку квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та оформлення субсидії.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за нею, право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, набуте мною шляхом приватизації на підставі втраченого свідоцтва про право власності на житло від 17 липня 1996 року, зареєстрованого Малим підприємством «Імпульс Пологівського району Запорізької області в реєстрову книгу №4 за реєстровим №1117, з правом реєстрації у відповідних органах.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно ордеру №150 від 22.10.1987 року, виданого на підставі рішення профсоюзного комітету Пересувної механізованої колони №236 треста «Укррайгоспспецбуд» №28 від 19.10.1987 року і наказу ПМК-236 від 20.10.1987 року за №135, ОСОБА_3 отримала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В 1996 році ОСОБА_3, разом з дочкою, ОСОБА_4 і онуком, ОСОБА_5, приватизували цю квартиру, отримавши у свою власність кожен по 1/3 частки квартири, на підтвердження чого 17.07.1996 року Пересувною механізованою колоною-236 Республіканського кооп. Об'єднання «Укррайгоспспецбуд» їм було видане Свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване Малим підприємством «Імпульс Пологівського району Запорізької області в реєстрову книгу №4 за реєстровим №1117.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 29.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Демидьонок О.М., зареєстрованого в реєстрі за №3330, ОСОБА_3 купила 2/3 частки двохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_9 та ОСОБА_5, яким належало по 1/3 частці вищезазначеної квартири кожному.

Позивачу, для оформлення субсидії на 2017-2018 р.р. необхідно внести дані про право власності на вищевказану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Свідоцтво про право власності на житло від 17.07.1996 року позивачем було втрачено, про що нею надане оголошення, опубліковане в газеті «Трудова слава», за 14.10.2017 року №81 (8602).

Провести реєстрацію свого права власності на 1/3 частку квартири шляхом отримання дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого ПМК-236 17.07.1996 року, не видається можливим, оскільки на теперішній час ПМК-236 ліквідоване без визначення правонаступника і без передання документів до архівної установи, а другий примірник свідоцтва або його посвідчена копія відсутні в органах, які займалися його оформленням і реєстрацією та в нотаріуса, який посвідчував на його підставі договір купівлі-продажу.

Згідно листа відділу архіву та цивільного захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації від 20.10.2017 року, документи Пересувної механізованої колони -236 Республіканського кооп. Об'єднання «Укррайгоспспецбуд», Малого підприємства «Імпульс» Пологівського району Запорізької області на зберігання до відділу не передаються, оскільки в їх діяльності не утворюється документи Національного архівного фонду України, у зв'язку з чим видати копію свідоцтва про право власності на житло не має можливості.

Відповідно до довідки, виданої КП «Імпульс» Пологівської районної ради від 18.10.2017 року № б/н, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ПМК-236 від 17.07.1996 року - 1/3 частина та договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу від 29.10.2001 року, реєстраційний № 3330 - 2/3 частини. Надати копію свідоцтва про право власності не мають можливості, так як копія свідоцтва в архівній справі відсутня.

Згідно відповіді на запит приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок О.М. копію Свідоцтва про право власності на житло надати не можливо, так як правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності на житло, видане Пересувною механізованою колоною-236 Республіканського кооп. Об'єднання «Укррайгоспспецбуд» від 17.07.1996 року було повернуто позивачу, ОСОБА_3, 29.10.2001 року при посвідченні Договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема порушене/невизнане та/або оспорюване право може бути захищене, в тому числі, й шляхом пред'явлення позовних вимог про визнання права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Згідно частини 4 статі 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У випадку порушення такого права, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно до закону за своїм розсудом, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 325 ЦК України, суб'єктами права власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини.

Згідно з нормами ЦК до первинного способу набуття права власності належать:

- набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на об'єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК);

- набуття права власності на перероблену річ чи на зібрані плоди або привласнені (добуті) загальнодоступні дари природи, у т, ч. в результаті полювання на диких звірів, вилову риби (ч. 2 ст. 189, статті332, 333 ЦК);

- визнання права власності за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК) ;

- набуття права власності на скарб, бездоглядну домашню тварину, знахідку або інше безхазяйне майно, у т. ч. на майно, від якого відмовився або на яке втратив право попередній власник (статті 335-338, 340, 341, 343 ЦК) ;

- набуття права власності на майно добросовісним набувачем від неуповноваженого відчужувала у разі відмови власнику в задоволенні позову про його витребування (статті 330, 388, 389 ЦК);

-набуття права власності за набувальною давністю на окремі об'єкти (ст. 344 ЦК).

До похідних способів належить набуття цього права:

- на підставі правочинів (ст. 334 ЦК) ;

- в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК) ;

- в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч. 2 ст. 104, статті 107, 109 ЦК);

- у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст. 345 ЦК).

Згідно до статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Як вже зазначалось, право власності насувається на підставах, не заборонених законом (ст. 328 ЦК України). Зокрема, відповідно до ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожиткам, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина і оформлюється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ст. 8 Закону).

Згідно до п. 1 ст. 2 цього закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 3 цього закону приватизація здійснюється шляхом:

- безоплатної передачі громадянам квартир(будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

- продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 4 вищевказаного закону житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Згідно до статті 8 цього закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку) , житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень в відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніш місяця з дня одержання заяви громадянина.

Аналогічні норми маються і в Положенні про порядок передачі квартир (будинків) , жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396.

За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, який діяв на той час, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/.

А відповідно до п. 1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі право установлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до п. 9 ч. 1 от.27 вказаного вище Закону, державна реєстрація права власності на інших речових прав проводиться в т.ч. на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статі 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності насувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтво про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що_ набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Отже, правомірність і законність позовних вимог ОСОБА_3 про захист права на нерухоме майно а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, є доведеною, підтверджена роз'ясненнями, наданими у п. п. 5, 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, саме рішення про визнання права власності на вищевказану квартиру є способом захисту права позивача.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 5, 16, 114, 128, 179,190, 316, 317, 319, 321, 325, 328,334, 345, 392 ЦК України, ст.ст.10,11,209,212,214,215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Оріхівської міської ради Запорізької області про захист права на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, набуте нею шляхом приватизації на підставі втраченого свідоцтва про право власності на житло від 17 липня 1996 року, зареєстрованого Малим підприємством «Імпульс» Пологівського району Запорізької області в реєстрову книгу №4 за реєстровим №1117, з правом реєстрації у відповідних органах.

Повний текст рішення виготовлений 11.12.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує,- протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.В. Смокович