АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5163/17 Головуючий 1-ї інстанції - Бондарєва І.В.
Справа № 645/3680/16-ц Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спір, що виникає із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

01 серпня 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11 січня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 5, відповідно до умов якого останнім отримано кредит в розмірі 38 000,00 доларів США, зі сплатою 14 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення - до 11 січня 2022 року (далі - кредитний договір).

З метою забезпечення виконання кредитного договору, між ВАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Харківської філії та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору, станом на 25 квітня 2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 451 337,38 грн., з яких заборгованість за кредитом - 16 722,28 долари США., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 371,63 долар США, штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 18 115,38 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь суму боргу за кредитним договором в розмірі 451 337,38 грн.

Не погодившись з позовом, представником ОСОБА_3 було подано до суду заперечення, в яких зазначив, що внаслідок прийняття Національним Банком України рішення про відкликання у позивача банківської ліцензії та здійснення його ліквідації було ліквідовано Харківську філію ПАТ «ВіЕйБі Банк», у зв'язку з чим було закрито позичковий рахунок ОСОБА_3 Зазначена обставина унеможливила виконання ОСОБА_3 належним чином зобов'язань за кредитним договором. Позивачем не надано доказу повідомлення ОСОБА_3 про зміну умов кредитного договору щодо необхідності погашення відповідачем кредиту шляхом внесення грошових коштів на інший рахунок. Зважаючи на зазначене, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 433 222,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 16 722,28 доларів США та заборгованості по відсотках в розмірі 371,63 долар США, відповідно до курсу НБУ станом на 25 квітня 2016 року (25,343646 грн./долар США). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 6 498,30 грн. У задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» було подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині незадоволених вимог скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 451 337,37 грн. При цьому посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначав, що висновки суду щодо недоведеності позивачем суми штрафу/неустойки та періоду її нарахування є необґрунтованими, оскільки позивачем було надано детальний розрахунок заборгованості станом на 25 квітня 2016 року.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року залишена без руху.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_3 визнана неподаною та повернута (а.с. 2, 3 том 2).

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 225, 236, 237, 245, том 1, а.с. 9, 29, 30, том 2).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів, оскільки ОСОБА_3 та його представник, ОСОБА_4 були неодноразово належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'являлися, причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 5 від 11 січня 2007 року у розмірі 433 222,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 16 722,28 доларів США та відсотків в розмірі 371,63 долари США, не оскаржується, зважаючи на що в даній частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 10 лютого 2013 року ОСОБА_3 порушив зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим, станом на 25 квітня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 433 222,00 грн. Строк пред'явлення вимоги до поручителя пропущений, оскільки граничний строк звернення становив 10 березня 2014 року, а відповідач звернувся до суду 01 серпня 2016 року. Також відповідач відповідно до п. 2.3. договору поруки письмово не повідомив поручителя про невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Що ж стосується стягнення з ОСОБА_3 неустойки, то відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено її розміру.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 11 січня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 5, відповідно до умов якого останнім отримано кредит в розмірі 38 000,00 доларів США, зі сплатою 14 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення - до 11 січня 2022 року (а.с. 5, том 1).

11 січня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», в особі заступника директора Харківської філії, та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № 5 від 11 січня 2007 року та додатковими угодами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (а.с. 12).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_3 останній платіж за кредитним договором було здійснено в період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2013 року в розмірі 212,35 доларів США (зворотній бік а.с. 10, том 1).

Відповідно до п. 2.5.1. кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 10 числа кожного календарного місяця поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів (а.с. 5, том 1).

Таким чином, наступний платіж за кредитним договором, після останнього платежу, здійсненого ОСОБА_3 31 січня 2013 року, мав бути внесений 10 лютого 2013 року, зважаючи на що право вимоги у позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором виникло з 10 березня 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з позовом до ОСОБА_3, як боржника за кредитним договором, та ОСОБА_4, як поручителя, звернувся лише 01 серпня 2016 року (а.с. 1, том 1).

Проте, строк дії договору визначений сторонами до 11 січня 2022 року (а.с. 5, том 1).

Статтею 553 та частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Відповідно до п.п. 2 п. 4.1 вищезазначеного договору поруки порука припиняється якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя (а.с. 12, том 1).

Зважаючи на те, що право вимоги у позивача щодо погашення ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором по щомісячним платежам виникло з 10 лютого 2013 року, то суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до пп. 2 п. 4.1 договору поруки позивач мав пред'явити вимогу до ОСОБА_4, як поручителя за кредитним договором, продовж року, тобто до 10 березня 2014 року, у зв'язку з чим порука припинилась.

Колегія суддів вважає, що оскільки сторонами визначений строк погашення заборгованості за кредитним договором до 11 січня 2022 року, а строк погашення заборгованості за кредитним договором не змінювався, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що порука за договором поруки припинилася у повному обсязі.

Оскільки строк дії договору не закінчився, то у боржника та поручителя, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, є зобов'язання щодо виконання належним чином умов кредитного договору, тобто сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та неустойки.

Проте, з зазначеного кредитного договору вбачається, що сторони встановили строк дії договору та строки виконання зобов'язань з щомісячним погашенням платежів.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначені місяцями (а.с. 10, 11, том 1),

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку сплати щомісячного платежу.

Отже, як зазначалось раніше, останній платіж за кредитним договором було здійснено в січні 2013 року, а черговий платіж повинен бути внесений до 10 лютого 2013 року, то колегія суддів вважає, що строк позовної давності за щомісячними платежами почався з 01 березня 2013 року.

Таким чином, оскільки умовами п.4.1. договору поруки було передбачено право пред'явлення позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 протягом року, то заборгованість за кредитним договором та відсотках підлягає стягненню з поручителя з 01 серпня 2015 року, виходячи з того, що позовні вимоги до кредитора та поручителя були пред'явлені 01 серпня 2016 року (а.с. 1, том 1).

Дані висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам, викладеним в правових позиціях Верховного Суду України в постановах від 06 листопада 2013 року, 12 листопада 2014 року та 17 вересня 2014 року по справах №№ 6-116цс/13, 6-167цс/14, 6-20цс/14.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і 2 ч.1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення заборгованості у зв'язку з припиненням поруки підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

При ухваленні в цій частині нового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що п.4.1 договору поруки строк дії поруки визначений протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. 12).

Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника за період з 01 березня 2013 року по 01 серпня 2016 року у зв'язку з несплатою поточних щомісячних платежів з погашення кредиту та відсотків за користування ним.

Отже, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися для поручителя ОСОБА_4 з 01 серпня 2015 року.

Заява про застосування строків позовної давності відповідачами подана до суду першої інстанції 14 листопада 2016 року (а.с. 61, том 1).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що не підлягає стягненню з ОСОБА_4 заборгованість за тілом кредиту з 01 березня 2013 року до 01 серпня 2015 року, а саме, за 30 місяців.

Виходячи із визначеного графіком погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 220,00 доларів США, зазначена сума складає 6 600,00 доларів США.

Таким чином, солідарному стягненню з боржника та поручителя підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 515,38 доларів США (18 115,38 доларів США - 6 600,00 доларів США).

Зазначена сума, відповідно до курсу долару США к гривні України, визначеного НБУ на час ухвалення рішення суду першої інстанції, становить 291 799,73 грн. (11 515,38 доларів США?25,3436 грн.).

Щодо заборгованості по відсотках в розмірі 371,63 долар США, що становить 9 417,10 грн., то, оскільки вона визначена у межах позовної давності, у тому числі і для поручителя ОСОБА_4, то колегія суддів дійшла висновку, що зазначена сума також підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

За таких обставин, колегія суддів вважає, що загальна сума стягнення становить 301 216,83 грн. (291 799,73 + 9 417,10).

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 неустойки (штрафу/пені) за несвоєчасне погашення кредиту, розмір якої становить 18 115,38 грн., то колегія суддів вважає їх необґрунтованими будь-якими належними та допустимими доказами та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем на підтвердження вищевказаного розміру неустойки (штрафу/пені) за несвоєчасне погашення кредиту не надано будь-яких належних доказів.

Наданий до суду першої інстанції розрахунок не містить даних, з яких вбачається, що розмір неустойки (штрафу/пені) за несвоєчасне погашення кредиту становить 18 115,38 грн.

З шістнадцятого стовпця розрахунку «штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка)» вбачається, що дані щодо простроченої заборгованості на початок періоду та їх розрахунок відсутній. Містяться лише в чотирнадцятому стовпці дані щодо коштів, розрахованих до сплати за платіжний період з 11 липня 2011 року по 31 серпня 2011 року в розмірі 4 035,00 грн. та в п'ятнадцятому стовпці дані щодо погашення 02 серпня 2011 року коштів в даному розмірі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для стягнення неустойки (штрафу/пені) за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 18 115,38 грн. з відповідача відсутні.

Також, колегія суддів вважає недоведеними доводи ОСОБА_3 стосовно того, що внаслідок прийняття Національним Банком України рішення про відкликання у позивача банківської ліцензії та здійснення його ліквідації було ліквідовано Харківську філію ПАТ «ВіЕйБі Банк», у зв'язку з чим було закрито позичковий рахунок ОСОБА_3 та зазначена обставина унеможливила виконання ОСОБА_3 належним чином зобов'язань за кредитним договором.

На підтвердження даних доводів ОСОБА_3 не було надано будь-яких даних, з яких вбачається, що останнім було здійснено будь-які спроби виконання належним чином зобов'язань за кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній частині правильно зазначив, що правові підстави для відмови у задоволенні позову в зазначеній частині відсутні.

Оскільки колегія суддів рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення, то рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з відповідачів судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторона, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Позивачем судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом сплачені не були, у зв'язку з чим вони підлягають стягненню з відповідача - ОСОБА_3 на користь держави в розмірі 2 826,12 грн., з відповідача - ОСОБА_4 на користь держави в розмірі 1 506,10 грн.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду апеляційної інстанції ПАТ «ВіЕйБі Банк» сплачений судовий збір в розмірі 7 447,07 грн. (а.с. 208, том 1).

Оскільки судом апеляційної інстанції частково задоволено апеляційну скаргу, то судові витрати підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам, а саме, оскільки судом апеляційної інстанції солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 301 216,83 грн., то суд апеляційної інстанції вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» судові витрати по сплаті судового збору по 1 656,70 грн. з кожного (301 216,83 грн.?110?).

Отже, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» судовий збір в розмірі по 1 656,70 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч. 1 ст. 307, п.1,3 ч.1 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Славкіної Марини Анатоліївни - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення суми заборгованості солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 11 січня 2007 року в сумі 11 515,38 доларів США, що еквівалентно 291 799,73 грн., та заборгованість по відсотках в сумі 371,63 долар США, що еквівалентно 9 417,10 грн., а всього 301 216,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» судовий збір по 1 656,70 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 2 826,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1 506,10 грн.

В іншій частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року в апеляційному порядку не переглядалось.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський