Справа № 188/78/17
Провадження № 2/188/135/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О., при секретарі Брагін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка в обґрунтування позову вказує, що 11.01.1994 року її було прийнято на роботу до відділення радгоспу «Дніпропетровський» в с. Мар'янка Петропавлівського району Дніпропетровської області. 31.05.1994 року радгосп «Дніпропетровський» було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство ( далі КСП) «Дніпропетровське».

05.08.1995 року Українською сільською радою було видано КСП «Дніпропетровське» державний акт на право колективної власності на землю серії ДП, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №12, внаслідок чого було проведено паювання земель сільськогосподарського призначення відповідно до Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Позивачка стверджує, що була членом колективу КСП «Дніпропетровське» на момент отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю та розпаювання земель між його членами, але її не було включено до списку громадян - членів КСП, що є додатком 1 до Державного акту, про що вона дізналася з довідки Управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі від 05.10.2016 року №0-408-0.4-3557/2-16, яку вона отримала, коли 29.09.2016 року вирішила оформити своє право на земельну частку (пай) та звернулася з відповідною заявою до Управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі Дніпропетровської області.

Позивачка вважає, що її право на земельну частку (пай) порушено та підлягає захисту. Посилаючись на п. 5 Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» № 2200 від 13.03.1992 р., Указ Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р., пункти 1 і 2 Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст.ст.5,6, пункти 1,2,3,5 ст.25 Земельного кодексу (далі ЗК) України, ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 № 2114-ХІІ, Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року № 899-ІV, пункти 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», позивачка просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в земельному масиві (землі резерву) Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, розміром 10,84 умовних кадастрових гектар вартістю 305020,06 гривні.

В судове засідання позивачка надала письмову заяву з проханням розглядати цивільну справу без її участі і її представника, підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, відповідач надав письмову заяву з проханням розглядати цивільну справу без участі його представника, надати копію рішення суду.

Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка з 11.01.1994 року працювала в радгоспі «Дніпропетровський», який знаходився на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області і 01.06.1995 року був реорганізований в КСП «Дніпропетровське». Звільнилася позивачка з останнього 10.02.1996 року. Ці обставини підтверджуються відповідними записами у трудовій книжці позивачки, архівним витягом від 14.07.2016 року № 177 з копією наказу № 8-к від 10.01.1994 року про прийом позивачки на роботу в радгосп «Дніпропетровський» (а.с.4-6).

Згідно з ч.1 ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до чинного на час реорганізації радгоспу «Дніпропетровський» в КСП «Дніпропетровське» Положення «Про порядок перетворення радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій у колективні сільськогосподарські підприємства», затвердженого наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Державного комітету по харчовій промисловості, Фонду державного майна, Міністерства економіки і Міністерства юстиції від 27 січня 1994 р. № 27/4/62/9/4/5, позивачка під час цієї реорганізації набула членства у КСП «Дніпропетровське» і отримала право на частку(пай)у його майні відповідно до приписів Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 № 2114-ХІІ у редакції на час виникнення правовідносин, згідно з ч.1 ст.7 якого об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

З державного акту на право колективної власності на землю серії ДП, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №12, на право колективної власності на землю видно, що КСП «Дніпропетровське» отримало землю у колективну власність 05.08.1995 р. (а.с.8).

Відповідно до пунктів 1 і 2 Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам,сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснювалося після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З довідки Управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі від 05.10.2016 року №0-408-0.4-3557/2-16 вбачається, що позивачка у списках-додатках до державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП «Дніпропетровське» Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області і зареєстрованого 05.08.1995 року, не значиться (а.с.9)

Враховуючи, що на час отримання КСП «Дніпропетровське» державного акту на право колективної власності на землю позивачка була членом цього колективного підприємства, її безпідставно і незаконно позбавили права на земельну частку (пай) в землях цього КСП.

Відповідно до пункту 7 Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Згідно з ст.1 Закону України від 05.06.2003 № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї

статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) (ст.2 вказаного Закону)

Стаття 5 цього Закону відносить виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснюється, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п.23).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП

на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Статтею 25 ЗК України передбачено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) (ч.1).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій (ч.10).

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням (ч.11).

Суд вважає, що в даному випадку позивачка правильно визначила в якості відповідача орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі з земель резервного фонду.

Нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) в розмірі 305020,06 гривні підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі від 03.11.2016 року №0-408-0.4-3798/2-16 (а.с.10).

Згідно з ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідач письмових заперечень проти позову із зазначенням доказів на їх підтвердження суду в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, не надав.

Обставини, на які послалася позивачка у позові, підтверджені належними та допустими доказами, які у їх сукупності є достатніми для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст.25 ЗК України, ст.ст.1, 2, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», пунктів 1, 2, 7 Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Положення «Про порядок перетворення радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій у колективні сільськогосподарські підприємства», затвердженого наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Державного комітету по харчовій промисловості, Фонду державного майна, Міністерства економіки і Міністерства юстиції від 27 січня 1994 р. № 27/4/62/9/4/5, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в земельному масиві (землі резерву) Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, розміром 10,84 умовних кадастрових гектарів вартістю 305020,06 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_2