Справа № 640/4599/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова справу за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про встановлення тимчасового обмеження управі виїзду боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ФОП ОСОБА_1 за межі України.

В обґрунтування подання заявник посилається на те, що на виконанні у державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 перебуває виконавче провадження ВП №51838757 з виконання виконавчого листа №641/154/16-ц, виданого 20.07.16 року Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 2470080,00 грн. 3% річних за користування коштами в розмірі 212356,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 1251146,27 грн., а всього 3933585,27 грн.

02.08.16 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого документа, про що винесем постанову ВП №51838757 про відкриття виконавчого провадження.

10.08.16 року державним виконавцем винесена постанова ВП № 51838757 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника у межах суми стягнення.

Регіональним сервісним центром в Харківській області МВС України повідомлено про відсутність у боржника транспортних засобів зареєстрованих за ним на праві власності.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за боржником на праві власності нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно повідомлення № 04-26/2153 від 02.09.16 року Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, згідно реєстру реєстрації техніки, станом на 01.09.16 року за ФОП ОСОБА_1 на праві власності сільськогосподарська техніка, самоходні машини та механізми не обліковуються.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно, зареєстроване за ним на праві власності не обліковується.

22.12.2016 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, а саме за адресою АДРЕСА_1

з метою перевірки майнового стану, про що складено відповідний акт

державного виконавця. За результатами виходу встановлено, що ліквідного

майна на яке можливо звернути стягнення за виконавчим документом не

виявлено.

17.01.2017 року за №03/4-866 на запит державного виконавця Головним

управлінням державної міграційної служби України в Харківській області

повідомлено, за обліками ГУДМС України в Харківській області значиться гр-н

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який одержав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕК № 371458 від 28.07.2009 року терміном до 28.07.2019 року

Зявник вказує, що 04.01.17 року державним виконавцем отримано заяву від ОСОБА_1, згідні якої він повідомив про неможливість на теперішній час виконати рішенні суду.

Державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від виконання своїх цивільно-правових зобов'язань визнаних судовим рішенням, заборгованість в добровільному порядку не погашає, дій, спрямованих на досягнення компромісу зі стягувачем не здійснює. 17.03.17 року боржнику листом №51838757 направлено повідомлення про направлення подання до Київського районного суду м. Харкова про обмеження виїзду за межи України.

У судове засідання представник виконавчої служби не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду подання, у клопотанні просив про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням того, до відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України на суд покладено обов'язок негайно розглянути подання, то неявка до суду державного виконавця, який належним чином повідомлений, не є перешкодою у розгляді справи по суті.

Суд, дослідивши поданнята надані до нього документи, вважає щодане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правилами частини 1 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування є фундаментальним правом природно-правового походження та складається із таких основних складових: право фізичної особи на в'їзд і на виїзд з території країни, на якій вона перебуває, право вільного пересування у межах цієї території, у тому числі право на вільний вибір місця проживання. Це конституційне право належить всім фізичним особам: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Право на свободу пересування має також своє первинне закріплення у ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Мінюсту України від 02.04.2012 N 512/5 (далі - Інструкція). Розділом ХІ зазначеної інструкції передбачений порядок обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну.

На думку суду, подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ подане з суттєвим порушенням вимог зазначеної інструкції, а саме: в порушення п. г) ч. 11.1.1. ст. 1.1. Розділу ХІ Інструкції подання не містить підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Приписами частини 2 статті 6 Закону України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" визначено, що підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань. Частиною 2 цієї статті передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Право звернення державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України закріплене до виконання зобов'язань за рішенням, закріплене в п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України в редакції від 4 листопада 2010 року № 2677-VІ «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлені нормами Закону України в редакції від 4 листопада 2010 року № 2677-VІ «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (стаття 5 Закону).

Під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти як пряму відмову від виконання судового рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

Проте, в поданні не наведено переконливих підстав умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення та необхідності застосування до нього обмеження у праві на виїзд за межі України.

Навпаки, 04.01.17 року державним виконавцем отримано заяву від ОСОБА_1, згідні якої він повідомив про неможливість на теперішній час виконати рішенні суду.

Тобто, державним виконавцем не надані об'єктивні, беззаперечні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом та дані про те, що державним виконавцем були прийняті всі заходи, передбачені Законом України Про виконавче провадження для примусового виконання рішення суду.

Крім того, в порушення ч. 11.1.5. ст. 1.1. Розділу ХІ Інструкції про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець не повідомив боржника, оскільки докази про його отримання боржником не були долучені до подання.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає, що відсутні достатні законні підстави для задоволення подання державного виконавця щодо обмеження конституційних прав громадянина України.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може, але не зобов'язаний вживати заборону на виїзд боржника.

Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також, оцінюючи надані докази, суд вважає подання передчасним, тому воно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України Законом України Про виконавче провадження, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про встановлення тимчасового обмеження управі виїзду боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -