Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення порядку користування квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами, якою за ним визнано право власності на 3/6 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1, за відповідачами визнано право власності по 1/6 ідеальній частці вказаної квартири за кожним. Відповідно до технічного паспорта на квартиру від 27 січня 2016 року квартира складається: з двох житлових кімнат площею по 17,4 кв. м, коридору площею 4,1 кв. м, ванної кімнати площею 2 кв. м, кухні площею 5,9 кв. м, вбиральні площею 1,1 кв. м, балкона площею 0,8 кв. м. Загальна площа квартири складає 48,7 кв. м, житлова площа - 34,8 кв. м. Порядок користування квартирою між співвласниками не визначено.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 17,4 кв. м, що позначена у технічному паспорті на квартиру під № 5; відповідачам у справі виділити у користування житлову кімнату площею 17,4 кв. м, що позначена у технічному паспорті на квартиру під № 6; приміщення коридору, ванни, кухні, вбиральні залишити в спільному користуванні співвласників квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 14 вересня 2016 року позов задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, відповідно до якого: у користування ОСОБА_4 виділено житлову кімнату, позначену в технічному паспорті під № 5 площею 17,4 кв. м; у користування ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виділено житлову кімнату, позначену в технічному паспорті під № 6 площею 17,4 кв. м. У спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишено кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню квартири.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з: двох прохідних житлових кімнат площею по 17,4 кв. м, коридору площею 4,1 кв. м, ванної кімнати площею 2 кв. м, кухні площею 5,9 кв. м, вбиральні площею 1,1 кв. м., балкона площею 0,8 кв. м. Загальна площа квартири складає 48,7 кв. м, житлова площа - 34,8 кв.м.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами, та визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/6 ідеальних часток спірної квартири.

Відповідно до умов мирової угоди ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 по 1/6 ідеальній частці кожен.

Судом також встановлено, що позивач у спірній квартирі не проживає та має інше постійне місце проживання.

Порядок користування квартирою не встановлено.

Відповідачі користуються всією квартирою, не погоджуються на виділення у користування позивачу жодної з житлових кімнат, оскільки при встановленні заявленого останнім у позовних вимогах порядку користування спірним житлом, будуть порушені їхні права на користування своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що заявлений позивачем порядок користування квартирою порушуватиме права відповідачів на користування виділеною їм частиною житла.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич