Справа № 369/2643/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/3902/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 27.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.,

секретар: Шуляк Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 06 листопада 2012 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 77 355 грн. терміном користування кредитом до 05 листопада 2017 року з процентною ставкою 15,50 % річних.

У звязку з невиконанням відповідачем умов договору, посилаючись на норми закону, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором від 06 листопада 2012 року в розмірі 92 719,63 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду від 24 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2012 року в розмірі 92 719,63 грн. та судовий збір у розмірі 1390,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права просить заочне рішення Києво-Святошинського районного суду від 24 січня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 листопада 2012 р. між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ІКАРNAOG.67053.001, за умовами якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 77 355,00 грн. з метою придбання позичальником автомобіля (а.с. 3-4).

Пунктом 1.3 вказаного договору встановлений термін користування кредитом - до 05 листопада 2017 року. Згідно з п. 1.4 Договору, процентна ставка за користування кредитом становить 15,50 % річних.

Відповідно до п. 1.6 Договору, позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту по договору щомісяця в період сплати.

Як видно з матеріалів справи, банк виконав свої зобовязання за Договором в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №63989 від 06 листопада 2012 року (а.с. 9).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Умовами кредитного договору, а саме - п. п. 3.3.8., 3.3.9 передбачено, що позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. п. 1.1., 2,4, 2.5 цього Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, відповідач по справі зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, передбачені кредитним договором.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 16 березня 2016 року становить 92 719,63 грн., з них: поточна заборгованість по тілу кредиту 26 550,27 грн. ; прострочена заборгованість по тілу кредиту 21 778,78 грн.; поточна заборгованість за кредитом 177,99 грн.; прострочена заборгованість за процентами 12 349,114 грн.; поточна заборгованість по комісії 2 475,36 грн.; заборгованість за штрафами та/або пенею 29 388,09 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 10-20) та випискою по особовому рахунку за період з 06 листопада 2012 року по 14 листопада 2016 року (а.с. 81-86).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобовязання є припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного та враховуючи те, що позивач довів порушення відповідачем умов укладеного договору, а відповідач не надав доказів, що спростовують доводи позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Твердження апелянта щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якому вказано, що ОСОБА_2 10 грудня 2016 року отримав повідомлення про розгляд справи 24 січня 2017 року (а.с. 92).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

ОСОБА_5