Справа № 303/872/17-ц
Номер рядка стат.звіту - 43
РІШЕННЯ (Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Фозекош І.І.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Зняцівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні належним йому на праві приватної власності будинком № 425 в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області шляхом звільнення житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником будинком № 425 в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області. Відповідач є його колишньою дружиною, в квартирі не проживає у звязку з чим, вважає її такою втратила право на користування житловим приміщенням. Крім того, посилається на те, що від даного шлюбу в них народилось двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які знаходяться на повному його утриманні, відповідач ніякої участі у вихованні дітей не приймає. Тому для подальшого проживання його разом з дітьми в спірному будинку змушений звернутися до суду з відповідною заявою.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не зявилася за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомила.

Третя особа Зняцівська сільська рада судове засідання не зявилася за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно № 12865251 від 12.12.2006 року, будинок № 425 в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2006 року.

Згідно з листом Зняцівської сільської ради Мукачівського району від 22.02.2017 року № 77/02-18, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Факт реєстрації місця проживання відповідача в будинку № 425 в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області з 21.12.2006 року також підтверджується копією будинкової книги.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області як член сімї (дружина) власника будинку та з його згоди. З огляду на це, слід прийти до висновку про те, що відповідач набула право на користування будинком у законний спосіб зі згоди власника як член його сімї, що визнано в судовому засіданні безпосередньо позивачем, а відтак в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Як передбачено ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Одночасно суд також звертає увагу на наступне. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Як передбачено ч. 1 ст. 156 ЖК України, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Також в ч. 4 ст. 156 ЖК України зазначено, що до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, до кола яких також відноситься і відповідач на момент її реєстрації в будинку. Крім того, також визначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. До того ж в ст. 157 ЖК України визначено, що членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином законодавством чітко визначено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє особу права користування приміщенням і може бути таке право може бути втрачено з визначених законом підстав.

При цьому суд враховує наступне. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами зокрема ст.ст. 405, 406 ЦК України. Так сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Із врахуванням наведеного, саме нормами ст. 405 ЦК України визначено термін, протягом якого за членом сімї власника житла зберігається право на користування житлом і такий визначений в один рік. В той же час, суду не представлено належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт відсутності ОСОБА_2 без поважних причин понад один рік в будинку № 425 в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що в судовому засіданні позивачем не доведено та відповідно судом не встановлено факт відсутності ОСОБА_2 в будинку № 425 в с. Червеньово Мукачівського району Закарпатської області більше одного року, а також те, що ОСОБА_2 набула право користування квартирою як член сімї власника, а іншої угоди про порядок користування цим будинком при її вселенні не було, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 224, 225, 294 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 368, 369, 383, 391, 405, 406 ЦК України суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Зняцівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням відмовити.

На рішення суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний