Головуючий суду 1 інстанції - Романовський Є.О.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 425/2737/17
Провадження № 22ц/782/879/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Єрмакова Ю.В., Орлова І.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Рубіжанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення неправильності запису в актах цивільного стану,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом до Рубіжанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення неправильності запису в актах цивільного стану, в якому просила суд встановити неправильність запису в акті громадянського стану №815 від 31 жовтня 1965 року про народження ОСОБА_2 (нині прізвище після одруження - ОСОБА_2), де замість дати про народження «ІНФОРМАЦІЯ_1» була вказана дата «ІНФОРМАЦІЯ_2»; зобов'язати Рубіжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області внести зміни до актового запису цивільного стану №815 від 31 жовтня 1965 року про народження ОСОБА_2, вказавши дату народження «ІНФОРМАЦІЯ_1» замість «ІНФОРМАЦІЯ_2».

В обґрунтування позову посилалася на те, що 31 жовтня 1965 року Рубіжанським міським відділом ЗАГС Луганської області у книзі реєстрації актів громадянського стану при видачі свідоцтва про народження ОСОБА_2 було допущено помилку, де дата народження вказана не «ІНФОРМАЦІЯ_1», а «ІНФОРМАЦІЯ_2», тобто працівниками ЗАГСУ була допущена помилка, день народження ОСОБА_2 вказаний неправильно.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2017 року провадження по справі закрито в зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та розгляд справи такої категорії віднесено до компетенції адміністративних судів.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась із апеляційною скаргою на неї та просить ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вважаючи, що судом постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Закриваючи провадженні по справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд послався на те, що спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є публічно-правовим, тому належить до адміністративної юрисдикції.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, визначає право людини на доступ до правосуддя, а стаття 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд.

Порушення правил юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Зазначені положення конкретизуються у ст. 3 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, а якщо провадження відкрите, то відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України - закриває провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критерієм віднесення спорів, що виникають у зв'язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану, до юрисдикції адміністративних судів, є природа правовідносин, які лежать в основі такого спору. При цьому варто брати до уваги, що, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими (пункт 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011).

Вирішуючи питання про природу правовідносин, які лежать в основі досліджуваної категорії спорів, потрібно взяти до уваги те, що орган державної реєстрації актів цивільного стану є державним органом - суб'єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану. Оскільки державна реєстрація актів цивільного стану має публічно-правову природу, звертаючись із заявою (вимогою) до такого органу, особа вступає у публічно-правові відносини з державою в особі уповноваженого державного органу. Внаслідок цього при користуванні будь-яким із правил відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції, зазначених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 № 8, спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи слід кваліфікувати як публічно-правовий спір, що належить до адміністративної юрисдикції.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України від 01.07.2010 року № 2398-УІ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що ОСОБА_2 фактично народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, проте в актовому записі при видачі свідоцтва про народження працівниками Рубіжанського міського ЗАГС було допущено помилку та вказано дату її народження як ІНФОРМАЦІЯ_2. У всіх інших документах, виданих на ім'я позивача, вказана правильна дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1. Медична документація про народження не збереглася. Оскільки відповідач відмовляє у внесенні змін до актового запису про народження, позивач звернулася до суду.

Отже, як вбачається, спірні правовідносини виникли між сторонами саме з приводу відмови відповідача - Рубіжанського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області - у внесенні змін до актового запису про народження позивача на підставі її заяви та зобов'язання останнього внести такі зміни.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відділ РАЦС є державним органом - суб'єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану, яка має публічно-правову природу. Спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є публічно-правовим, тому належить до адміністративної юрисдикції.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові №21-5607а15 від 03 жовтня 2017 року.

Закриваючи провадження у справі як помилково відкрите, суд правильно визначився із спірними правовідносинами та нормами права, які підлягають застосуванню до них, та дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про намагання за допомогою показань свідків довести факт народження позивача саме ІНФОРМАЦІЯ_1, а не ІНФОРМАЦІЯ_2, не стосується предмету розглядуваної справи - неправильності запису в акті цивільного стану та зобов'язання суб'єкта владних повноважень внести зміни в цій акт.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність первинних медичних документів про народження позивача і погодження, що за таких обставин відповідач не може самостійно внести зміни в актовий запис, є взаємовиключними вимогами, оскільки сам позивач каже про законність та правомірність дій відповідача.

Як не заслуговує на увагу і довід про обґрунтованість позовних вимог з огляду на п.п. 2.13.1, 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану і їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, оскільки позивач не позбавлена права на звернення до відповідного суду за вирішенням вказаного спору.

Не заслуговує на увагу і намагання позивача взяти до уваги роз'яснення, надані в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» від 07.07.1995 року №12, оскільки ці роз'яснення стосуються правовідносин, що виникли під час застосування Кодексу про шлюб та сім'ю України (2006-07), Закону України "Про органи реєстрації

актів громадянського стану" (3807-12), глави 36 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) (далі - ЦПК), які втратили чинність.

Довід про порушення судом вимог розглядати справу об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо не ґрунтується на матеріалах справи з огляду на вищенаведене.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження, оскільки розгляд справ щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану є компетенцією адміністративного суду і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно закрито провадження відповідно до п. 1 ч 1. ст. 205 ЦПК України, і підстав для скасування ухвали суду немає.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Тому відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: