Ухвала іменем україни 22 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання дій протиправними, скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, в якому просила поновити строк звернення до суду із позовною заявою; визнати недійсним та скасувати п. 1.7 рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 934-ІV від 29 вересня

2005 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації і проектів відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадян України земельних ділянок на території м. Білгород-Дністровського» щодо затвердження матеріалів інвентаризації, проектів відведення та передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки площею

0,0430 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що п. 1.7 рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 934-ІV від

29 вересня 2005 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації і проектів відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадян України земельних ділянок на території м. Білгород-Дністровського» затверджено матеріали інвентаризації, проектів відведення та передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0430 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Вказувала, що за даною адресою знаходиться земельна ділянка, на якій розміщені будинки, що належать їй та ОСОБА_4 Однак, вона, як суміжний землекористувач, не підписувала акт про погодження меж земельних ділянок, а тому оскаржуване рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області є таким, що суперечить ст. ст. 118, 122 ЗК України.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом.

Визнано недійсним п. 1.7 рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 29 вересня 2005 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації і проектів відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадян України земельних ділянок на території

м. Білгород-Дністровського» щодо затвердження матеріалів інвентаризації, проектів відведення земельних ділянок та передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 0430 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Скасовано п. 1.7 рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 29 вересня 2005 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації і проектів відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадян України земельних ділянок на території

м. Білгород-Дністровського» щодо затвердження матеріалів інвентаризації, проектів відведення земельних ділянок та передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0430 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року та залишити в силі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що проект відведення земельної ділянки, розроблений з метою передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складений з порушенням законодавства, оскільки акт встановлення у натурі меж земельної ділянки містить підроблений підпис суміжного землекористувача ОСОБА_3, а тому Білгород-Дністровська міська рада Одеської області не мала правових підстав для його затвердження.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутність підпису ОСОБА_3 в акті встановлення у натурі меж земельної ділянки не є доказом порушення прав останньої, яка, при цьому, на момент подачі позову вже небула власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може погодитись із даним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належав житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

№ 934-ІV від 29 вересня 2005 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації і проектів відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок на території

м. Білгород-Дністровського», зокрема у п. 1.7, були затверджені матеріали інвентаризації, проекти відведення та передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0430 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

При цьому встановлено, що у 2005 році ОСОБА_4, з метою отримання у приватну власність вказаної частки земельної ділянки, звернулась до Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів Держкомзему України та надала акт погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 28 червня 2005 року з підписом суміжного землекористувача ОСОБА_3

Згідно з висновком експерта № 264 від 03 березня 2009 року, наданого в межах кримінальної справи № 1, відкритої за ч. 1 ст. 358 КК України щодо підробки документа, підпис в графі «Суміжні власники землі та землекористувачі» акту погодження меж земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, від 28 червня 2005 року здійснений від імені ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 6 цієї ж статті у клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Частиною 1 ст. 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 186 ЗК України схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель села, селища, міста затверджуються відповідною сільською, селищною або міською радою.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 677 від

26 травня 2004 року «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», чинної на момент виникнення спірних правовідносин, а також п. б ч. 2 ст. 198 ЗК України обов'язкою складовою частиною проекту відведення земельної ділянки є акт встановлення у натурі меж земельної ділянки, який має бути підписаний суміжними власниками землі та землекористувачами.

Суд апеляційної інстанції, при перегляді справи в апеляційному порядку, керувався на ст. ст. 116, 125 ч. 5 ст. 158 ЗК України, положеннями яких визначено порядок набуття права власності та права постійного користування земельними ділянками із земель державної власності, однак, судом не було враховано положення ст. ст. 122, 186, 198 ЗК України, а також постанови Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», згідно яких обов'язковою складовою при відведенні земельної ділянки в натурі є підписання акту узгодження меж земельної ділянки суміжними власниками.

Враховуючи, що суміжним землекористувачем є ОСОБА_3, яка не підписувала акт узгодження меж земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав у Білгород-Дністровської міської ради для затвердження проекту відведення

ОСОБА_4 земельної ділянки за вказаною адресою.

Крім того, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність порушень прав ОСОБА_3 у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення, у зв'язку із тим, що на момент подачі позову вона не була власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

До зазначеного висновку апеляційний суд дійшов взявши до уваги встановлені ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2009 року обставини щодо визнання права власності на 2/5 частки вказаного будинку, яка належала ОСОБА_3, за ОСОБА_6, яка в свою чергу продала цю частину ОСОБА_7

Однак, судом не було враховано, що позов був поданий в травні

2015 року, при цьому згідно з довідкою КП «Білгород-Дністровського БТІ» № 309 від 12 березня 2015 року (а.с. 68-70) внаслідок перереєстрації за судовими рішеннями права власності на вказаний житловий будинок, частка у спірному житловому будинку ОСОБА_3 становить 69/100 часток, ОСОБА_7 - 14/100 часток, ОСОБА_4 - 17/100 часток.

Суд апеляційної інстанції, при перегляді справи в апеляційному порядку та скасуванні рішення суду першої інстанції, зазначеного не врахував та прийшов до помилкового висновку про відсутність порушень прав ОСОБА_3

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович