"24" березня 2017 р.
Справа № 642/7369/16ц
Провадження № 2/642/208/17
РІшенНЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду 22 листопада 2016 року, просить визнати за нею право власності на домоволодіння №12 по вул. Вітебській м.Харкова в порядку набувальної давності,зобовязати Департамент реєстрації ОСОБА_3 міської ради зареєструвати за нею право власності на вказане домоволодіння.

28 листопада 2016 року позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій просила визнати її право власності на домоволодіння №12 по вул. Вітебській м.Харкова в порядку набувальної давності (а.с.36-37).

27 грудня 2016 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати її право власності на домоволодіння №12/2 по вул. Вітебській м. Харкова (а.с.56).

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що домоволодіння №12 належало її прабабці ОСОБА_4 Вказане домоволодіння було перебудоване останньою у 1973 році. У цьому будинку вона позивачка - була зареєстрована та мешкала все життя. Після проведеної перебудови будинку КП «ОСОБА_3 міське БТІ було проведено технічну інвентаризацію приміщення, та 18.09.2004 року виготовлений технічний паспорт.

Після завершення будівництва вказане домоволодіння було частково введено до експлуатації та оформлені угоди з надання комунальних послуг з відповідними комунальними службами, встановлені лічильники для обліку споживання води та електроенергії.

Вона - позивачка - з дитинства мешкала у цьому будинку, та 27.11.1999 року зареєстровано її місце проживання за вказаною адресою.

У 2006 році ОСОБА_4 померла. Після її смерті заведена спадкова справа, однак свідоцтво про право на спадщину не видано у звязку з повідомленням КП «ХМБТІ» про відсутність державної реєстрації прав власності на це домоволодіння.

Оскільки будинок не введений в експлуатацію, право власності на нього не зареєстровано.

Відповідно до Наказу №95, затв. в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 затверджено Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків,садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення !та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, відповідно до якого встановлено спрощену процедуру отримання права власності на такі будинки за наявності технічного паспорту і підтвердження правових підстав свого пребування у ньому.

Пі час проведення реєстрації її права власності на вказаний будинок державним реєстратором отримані від КП»ХМБТІ» відомості, які перешкоджають зареєструвати право власності, а саме відсутнє рішення щодо присвоєння поштової адреси,за номером 12 вже зареєстровано сусіднє домоволодіння, та ще додано до архіву КП «ХМБТІ» додаткову інвентаризаційну справу, яка містить відомості, щ о за адресою: м. Харків, вул. Вітебська, 12 самовільно побудовані 2 житлові будинки літ. «А-1» і літ. «Б-1», але права власності не зареєстровані,тому КП «ХМБТІ» для упорядкування та ідентифікації збудованих обєктів з урахуванням проведеної реєстрації сусіднього домоволодіння за №12 пропонує провести поточну інвентаризацію.

Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» від 10.11.2016 станом на 31.12.2012 житловий будинок літ. А-1» по вул. Вітебській, 12 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 2008 року.

В новому технічному паспорті від 04.11.2016 її - позивачки - житловий будинок по вул. Вітебській, 12 також зареєстрований за літ. «А-1», в той час як у технічному паспорті, виготовлений БТІ 18.09.2004 на імя її прабабки ОСОБА_4, житловий будинок значиться за літ. «Б-1».

Таким чином, саме відсутність поштової адреси в будинку літ «Б-1» після реєстрації сусіднього будинку№12 перешкоджає у визнанні її права власності на домоволодіння літ «А-1», а нумерація будинків всієї вулиці Вітебська (колишня Гомельська) потребує упорядкування.

Позивачка зазначає,що правомірно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1,зареєстрована в ньому, здійснює поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, підтримує господарство,здійснюючи таким чином відкрите, безперервне володіння протягом понад 10 років,тому, на її думку, наявні передбачені ст. 344 ЦК України підстави для визнання за нею права власності на будинок за набувальною давністю. Також зазначає, що зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю, а підставою для реєстрації права власності є рішення суду.

Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, побудоване до 05.08.1992, документом,який відповідно до законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництва обєкта, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримала. Пояснила, що оскільки за номером 12/2 по вул. Вітебській не зареєстровано ніякої будівлі, про що свідчить лист КП «ОСОБА_3 міське БТІ», а за №12 зареєстровано право власності за іншою особою, вона просить визнати за нею право власності на домоволодіння за 12/2 по вул. Вітебській в м.Харкові.

Також зазначила,що відповідно до Порядку присвоєння адресу обєктам нерухомості, розташованим на території м. Харкова, затв. Рішенням 8 сесії ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2001№ 325/11, для присвоєння поштової адреси на сесію міської ради слід подати ряд документів, у тому числі нотаріально посвідчену копію правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на обєкт нерухомого майна, а у неї такий документ відсутній, у звязку з чим вона звернулась до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради подав письмові заперечення проти позову, де зазначив,що відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення ст.ст. 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння),а також на безхазяйну річ, тому встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Володіння будинком, що належав померлій ОСОБА_4, не може вважатися добросовісним, оскільки на момент заволодіння майном померлої позивачка знала або повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на будинок. Позивачкою не доведено добросовісність володіння спірним будинком. Також зазначив,що враховуючи, що користувачем згідно технічного паспорту та власником зі слів позивачки була ОСОБА_4 (її прабабка), до спірних правовідносин слід застосовувати норми спадкового права, а умовою для переходу права власності в порядку спадкування на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Крім того, чинним законодавством встановлено,що якщо за життя спадкодавець не набув право власності на житловий будинок,земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває право власності на вказане майно у порядку спадкування. Позивачкою не надано суду будь-яких документів органів державної влади або місцевого самоврядування , які підтверджують законність виникнення права власності на нерухоме майно. Крім того, згідно з технічним паспортом від 04.11.2016 будинок літ «Б-1» самочинно збудований,всупереч вимогам ч.2 ст. 331 ЦК України докази введення будинку в експлуатацію у встановленому законом порядку суду не надані. Право власності на земельну ділянку не зареєстровано. Також зазначив, що право власності на будинок №12 по вул. Вітебській у м.Харкові зареєстровано за ОСОБА_5

В судовому засіданні представник по відповідача ОСОБА_6 проти позову заперечувала, посилаючись на викладені в письмових запереченнях обставини, зазначила,що ніяких доказів на підтвердження позовних вимог позивачкою не надано.

В останнє судове засідання представник відповідача не зявився,про слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим закінчити розгляд справи у його відсутності.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини.

Позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, про що міститься відмітка у її паспорті від 27 листопада 1999 року.

Згідно з листом №1271 від 12.12.1973 року начальник ОСОБА_3 міського бюро технічної інвентаризації повідомив виконком Ленінської районної ОСОБА_7 депутатів трудящих, що в домоволодінні по вул. Вітебській, 12 ОСОБА_8 самовільно побудований житловий будинок літ. «Б-1» розміром 6,50х4,48 м., переобладнані нежитлові приміщення в житлові, збільшена житлова площа на 13,1 кв. м.

Позивачкою наданий технічний паспорт, складений 18 вересня 2004 року на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на будинок № 12 по вул. Вітебській у м.Харкові.

В технічному паспорт зазначено, що право власності на вказаний будинок не зареєстровано.

Також позивачкою наданий технічний паспорт,складений 4 листопада 2016 року на імя ОСОБА_2, на будинок № 12 по вул. Вітебській у м.Харкові.

Як вбачається з цього технічного паспорту, вказаний будинок складається з житлових будинків А-1 і Б-1 загальною площею 747 кв.м.,з них під будинком 158 кв.м.

Згідно експлікації вказане домоволодіння складається з будинків «А-1» та «Б-1», 1960 року побудови.

Будинок А-1 складається з двох квартир - №1 та №2 загальною площею 87,1 кв.м.,житловою 49, 7 кв.м.,допоміжних приміщень 37,4 кв.м.

Будинок Б-1 складається з квартири №3 загальною площею 26, 3 кв.м.,житловою 13, 1 кв.м., допоміжних приміщень - 13, 2 кв.м.

Позивачкою також надано суду письмовий дозвіл ВАТ «Харківміськгаз» (дата не визначена) на імя ОСОБА_7 за адресою. вул. Вітебська, 12/2, на газифікацію житлового будинку, за умови дотримання необхідних будівельних норм, де зазначено умови узгодження проекту газифікації.

Листом № 2502696 від 03.11.2016 КП «ОСОБА_3 міське БТІ» повідомило ОСОБА_2 про те, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи по вул. Вітебська (колишня вул. Гомельська) згідно акту прийомки індивідуального житлового будинку, затв. Рішенням виконкому Ленінської районної ОСОБА_7 депутатів трудящих від 15.08.1961,житловий будинок побудовано в 1961 році. Рішення щодо присвоєння поштової адреси вказаного будинку в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

Як зазначено довідці КП «ОСОБА_3 міське БТІ» № 2502742 від 10 листопада 2016 року житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями по вул. Вітебській, 12 у м. Харкові, згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «ОСОБА_3 міське БТІ» повністю ( у розмірі 1/1 частки) належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008. До архіву КП «ОСОБА_3 міське БТІ» ОСОБА_3 міської ради подано інвентаризаційну справу за адресою: м. Харків, вул. Вітебська, 12, згідно якої за вищезазначеною адресою самовільно побудовані житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1», але на праві власності в бюро не зареєстровані. Для отримання відомостей щодо технічної характеристики житлового будинку літ «А-1» з надвірними будівлями, наявності або відсутності самочинних перепланувань, тощо, на теперішній час необхідно провести поточну інвентаризацію

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 1235 Сімейного Кодексу України від 05.01.2017 ОСОБА_9 народилась 22 жовтня 1961 року, її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_7.

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 04.01.2017 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 9 січня 1982 року, дружині присвоєно прізвище чоловіка- Єременко.

З свідоцтва про народження ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що її батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_13.

З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_13 уклали шлюб 14 березня 1987 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка- Божко.

Адміністрація Холодногірського району виконкому ОСОБА_3 міської ради листом № М-4-21/0/168-17 від 04.01.2017 повідомила ОСОБА_2 на її запит щодо відомостей про зареєстрованих осіб у будинку, що рішенням виконкому ОСОБА_3 міської ради від 27.05.2015 № 306 затверджено Порядок отримання відомостей про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщені будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні, відповідно до якого для отримання довідки слід надати ряд документів, у тому числі копію документа про право власності на домоволодіння, ненадання вказаного переліку документів є підставою для відмови у видачі довідки.

Всі вищезазначені документи надані позивачкою в обґрунтування позовних вимог.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України у п. 9 та п. 13 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових порав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Крім того, володіння є безперервним, а саме, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Добросовісність володіння полягає у тому, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання щодо визнання права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і правильного вирішення спору, та які повинен довести сам позивач, є законний об'єкт володіння, добросовісність, відкритість та давність володіння, а також безперервність володіння.

Крім того, з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, зареєстрованого в установленому порядку будинку №12/2 по вул. Вітебській у м. Харкові не існує, про що свідчить лист КП «ОСОБА_3 міське БТІ.

Дані щодо виділення земельної ділянки, на якій розташовано спірне домоволодіння, сду не надано..

Присвоєння номеру житловому будинку здійснюється згідно з Порядком присвоєння адресу обєктам нерухомості, розташованим на території м. Харкова, затв. Рішенням 8 сесії ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2001№ 325/11, тому позовні вимоги позивачки є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 цього кодексу встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Позивачем до суду не надано будь-яких документів органів державної влади або місцевого самоврядування, які підтверджують законність виникнення права власності на нерухоме майно.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову, тощо.

Зз матеріалів справи вбачається, що за вищевказаною адресою самочинно побудовано житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1» (Довідка КП «ХМБТІ» ХМР №2502742 від 10.11.2016).

Згідно експлікації приміщень до плану садибного (індивідуального) житлового будинку №12 літ. «Б-1» по вул. Вітебська у м. Харкові( технічний паспорт від 04.11.2016 року) будинок літ. «Б-1» загальною площею 26,3 кв. м. самочинно збудований.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 294 від 09.07.2014 року та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ № 553 від 23.05.2011 року, основними завданням Держархбудінспекції та її територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Крім того, інспекції державного архітектурно- будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим на встановлення факту готовності обєкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти. Прийняття в експлуатацію обєктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації або на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату.

Вимогам діючого законодавства передбачений певний порядок набуття права власності та право на виконання будівельних робіт, введення об'єкта в експлуатацію, в тому числі за рішенням суду, у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивачкою не надано, а матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували реєстрацію прав на новостворений обєкт нерухомого майна за будь якою особою.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 34 зазначеного Закону замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І - III категорій складності.

Відповідно до приписів ст. 36 вказаного Закону право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до І - III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Інформація про наявність у позивачів або спадкодавців дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Самочинне будівництво є істотними порушеннями будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам, а тому, враховуючи викладене, вважаємо що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки доводи викладені в ній необгрунтовані та такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Таким чином, як випливає зі змісту та структури ч. 2 ст. 331 ЦК України, у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватись передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення Цивільним кодексом України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3.1 ОСОБА_15 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, на вказане майно.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно зі ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, передачі земельних ділянок в оренду встановлений статтями 118, 123, 124 Земельного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак, відповідно до інформації наявної у ОСОБА_3 міській раді, право власності на земельну ділянку, на якій розташоване спірне домоволодіння, також не зареєстровано.

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння

№12/2 по вул. Вітебська у м. Харкові відповідно до технічного паспорту на садибний

(індивідуальний) житловий будинок № 12 по вул. Вітебська, у м. Харкові від 18.09.2004

року та від 04.11.2016 року.

Проте, згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно власником будинку № 12 по вул. Вітебська у м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу, 7149 від 03.10.2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_16О.є ОСОБА_5

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, позивачка не довела своїх позовних вимог, правові підстави для визнання за нею права власності за набувальною давністю на домоволодіння №12/2 по вул. Вітебській у м. Харкові відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,4, 10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на домоволодіння № 12/2 по вул. Вітебській у м.Харкові - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м.Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

ОСОБА_17 Шрамко