АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1049/17 Головуючий 1 інст. Носов Г.С.
Справа № 610/3565/16 Доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищевказаним позовом. Просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: 64200, Харківська область, Балаклійський район, місто Балаклія, вулиця П. Азаренка, буд. № 122; припинити дії, які порушують її (позивача) право шляхом виселення ОСОБА_3 із спірного житлового будинку та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок № 122 по вулиці П.Азаренка в м. Балаклія, Балаклійського району Харківської області, в якому зареєстрована та постійно проживає ОСОБА_3, яка вселилась у цей будинок з дозволу колишнього власника будинку ОСОБА_5 як член його сім'ї. ОСОБА_3 створила умови, які унеможливлюють користування та розпорядження нею, ОСОБА_6, її власністю, що змусило звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, посилаючись на те, що проживає в спірному будинку із дитинства, зареєстрована в ньому за згодою діда ОСОБА_5, іншого житла не має.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 рокупозов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: 64200, Харківська область Балаклійський район м. Балаклія, вул. П.Азаренка, буд. 122.

Припинено дії, які порушують право ОСОБА_4 шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: 64200, Харківська область Балаклійський район м. Балаклія вул. П. Азаренка, буд. 122.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Вважає, що має право користуватися спірним житловим будинком як член сім'ї колишнього власника на підставі ст.156 ЖК України, що є різновидом сервітуту в розумінні ст.ст. 401 403, 405 ЦПК України.

Вказує, що зі смертю попереднього власника будинку ОСОБА_5 та набуття права власності позивачем ОСОБА_4 не припинився її сервітут на користування спірним житловим будинком, оскільки сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки припинилось право власності на спірний будинок у колишнього власника будинку ОСОБА_5, ОСОБА_3 як член сім'ї останнього втратила право користування цим житловим будинком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАА № 877921 від 21.07.2014 року належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Балаклійський район, м. Балаклія, вул. П. Азаренка, буд. 122, який остання успадкувала після смерті ОСОБА_5, померлого 26 грудня 2013 року.

ОСОБА_3 проживала в цьому будинку спочатку як дитина, щодо якої було оформлено опіку, а потім 30.03.2006 року була зареєстрована в будинку за згодою колишнього власника ОСОБА_5 як член його сім'ї та по теперішній час проживає в ньому.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України а ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить й стаття 405 ЦК України.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користуватися житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх виселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що при вселенні ОСОБА_3 до спірного будинку між нею та колишнім власником будинку ОСОБА_5 відбулася угода про інший порядок користування відповідачем спірним будинком.

Власник будинку ОСОБА_5 помер 26 грудня 2013 року. Після смерті останнього ОСОБА_4 набула право власності на спірний будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАА № 877921 від 21.07.2014 року.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена правова позиція висловленав постанові Верховного Суду України у справі №6-709цс16, і відповідно до вимог ст.. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами України.

Як в суді першої та к і апеляційної інстанції сторони не заперечували ту обставину, що ОСОБА_3 не є членом сімї власника спірного житлового будинку ОСОБА_4, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про втрату нею права користування будинком зі смертю колишнього власника ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона має сервітутне право користування спірним житловим будинком, нічим не доведені та спростовуються матеріалами справи.

Сервітутне право користування житлом набувають члени сім'ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім'ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в ньому не було встановлено сервітут на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: Харківська область Балаклійський район м. Балаклія вул. П. Азаренка, буд. 122, відносно ОСОБА_3

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником спірного житлового будинку зазначена ОСОБА_7

Відомостей про наявність обтяжень, щодо вказаного обєкту нерухомості матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, задовольняючи вимоги ОСОБА_4, правильно на підставі вищевказаних вимог закону та наданих сторонами доказів зробив висновок про те, що ОСОБА_3 ніколи не була членом сім'ї ОСОБА_4, а її права користувача спірним будинком були похідними від прав колишнього власника спірного житла - ОСОБА_5, і які зі смертю останнього припинилися.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: