Справа № 211/4854/17
Провадження № 2/211/2309/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 листопада 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Ніколенко Д.М.,
секретар: Гулько А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, оскільки відповідачі не мешкають за вказаною адресою вже понад один рік, особистих речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачують.
В судове засідання позивач не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, заперечень не надали.
Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 жовтня 2007 р., посвідченого державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М., є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 8- копії свідоцтва, витягу).
У вказаній квартирі згідно довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби від 23.10.2017 р. зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 11), однак з травня 2015 року не проживають за даною адресою, що підтверджується актом сусідів з місця проживання від 23.10.2017 р., посвідченого майстром Комунального підприємства «Послуга» (а.с. 12).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Так, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2013 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 7 - копія рішення), тобто відповідачка є колишнім членом сім'ї позивача як власника житла. Однак припинення сімейних відносин не впливає на сервітутне право особи, яка його набула, і не припиняє його.
Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи те, що відповідачі, як колишні члени сім'ї власника житла, не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з травня 2015 року згідно даних акту, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
В зв'язку з тим, що вимога щодо стягнення з відповідачів судових витрат позивачем не заявлялася, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317,319,391,405 ЦК України, ст.ст.5,6,10,60,213-215,224-226 ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
Заява щодо перегляду заочного рішення може бути подана відповідачем до суду протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя Д.М.Ніколенко