Справа № 456/828/17 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/5322/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямСтрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2017 року позов задоволено частково.Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири №12 будинку №5 на вул. Виговського в м.Стрию, Львівської області.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. сплаченого судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу, а разом 1140 грн.(одну тисячу сто сорок гривень).

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення змінити та повністю задовольнити позовні вимоги, визнавши за нею право власності на ? частини квартири №12 будинку №5 на вул. Виговського в м.Стрию, Львівської області. Вважає, що суд безпідставно відмовив їй у її вимогах. Зазначає, що довела суду ту обставину, що відповідач ніде не працював і не працює з метою ухилення від сплати аліментів. Зазначає, що діти перебувають на її утриманні та потребують постійного лікування. Вказує на те, що відповідач дітей не утримує та у такого виникла заборгованість по аліментах біля 70000 грн. на березень 2017 року. Крім цього, вказує на те, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 Вуда.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, відповідача та його представника в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч.1 ст.60, ст. 70 Сімейного Кодексу України та задовольняючи позов частково, виходив з того, що 30.08.1999 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Криницької сільської ради Миколаївського району Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-СГ №093860. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СГ №059025 виданого 15.01.2010 року, шлюб між сторонами розірвано 15.01.2010 року. Від шлюбу в сторін двоє неповнолітніх дітей: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 За час шлюбу сторони купили квартиру за адресою Львівська область, м. Стрий вул. Виговського, 5/12, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_8 Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного державним виконавцем Шаран В.М., станом на 17.03.2017 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментах становить 65222,06 грн. Згідно представлених позивачем чеків, останній перерахував ОСОБА_2 заборгованість по аліментах, а саме: 10.05.2017 року, 23.05.2017р, 12.06.2017р., 04.07.2017р. на загальну суму 7710 грн. Суд не прийняв до уваги представлений позивачем лист від ОСОБА_9 та ОСОБА_5 Вуда, в якому вони характеризують ОСОБА_10, оскільки вони не були допитані в судовому засіданні як свідки та їх не було попереджено про відповідальність як свідків згідно ст.ст. 384, 385 КК України. На підставі зібраних доказів суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири, оскільки спірна квартира придбана під час шлюбу сторін та є спільною сумісною власністю подружжя та частки майна сторін є рівними. Крім того, позивач не представила суду доказів про те, що розмір аліментів, які вона одержує на неповнолітніх дітей є недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не у повній мірі відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частина істотних обставин, що мають значення для справи судом не враховані, а тому рішення суду підлягає зміні.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Окрім цього, згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Також, за статтею 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Також згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК ( 2947-14 ) може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Окрім цього згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім цього, як вбачається із редакції статті 70 Сімейного кодексу України чинній з 8.07.2017 року та на даний час така доповнена у частині другій та така частина на даний час така викладена із доповненням, а саме: «при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1999 року до 15.01.2010 року у сторін народилось двоє дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтва про укладення та розірвання шлюбу Серія 1-СГ№093860 від 13.11.2008 року та Серія 1-СГ №059025 від 15.01.2010 року а.с. 7-8, свідоцтва про народження дітей І-СГ №356392 від 15.10.2004 року та І-СГ №049573 від 4.07.2000 року а.с. 9)

Крім цього, за час шлюбу сторони набули у власність спірну квартиру №12 в буд. 5 на вул. І.Виговського в м.Стрию Львівської області. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, однак сторони, зокрема, і відповідач визнали той факт, що така придбана за час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя та вказана обставина доказуванню не підлягає (ч.1 ст. 61 ЦПК України) (договір купівлі-продажу квартири від 26.04.2005 року та витяг з державного реєстру правочинів про реєстрацію такого договору а.с. 10-11).

Судовим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області (виконавчий лист №2-372/09, виданий 12.04.2009 року) зобовязано стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей сторін у розмірі ? частини із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.11.2008 року (довідка-розрахунок державного виконавця Стрийського МВДВС від 17.03.2017 року а.с. 36).

Діти сторін страждають на важкі захворювання, які потребують значних зусиль для їх реабілітації, лікування, догляду. А саме син ОСОБА_7 затримка (субнанізм) фізичного розвитку. Дифузорний зоб І ст. Донька ОСОБА_6 «S» подібний сколіоз ІІ ст. з торсією. (медичні довідки поліклінічного відділення Стрийської міської дитячої лікарні від 10.03.2017 року №87 та № 89 (а.с. 18, 19).

Відповідачем, у період з часу видачі виконавчого листа та надіслання його на виконання, протягом значного, тривалого періоду сплата аліментів не здійснюється, так до 1.04.2012 року у нього існувала заборгованість у розмірі 9609,35 грн., а з квітня 2012 року до часу розгляду даної справи та вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 164 КК України (ухвали про призначення підготовчого судового засідання та судового розгляду у кримінальному провадженні від 7.06.2017 року та 20.09.2017 року Стрийського міськрайонного суду Львівської області у кримінальній справі а.с. 69-70, 71-72), жодних коштів сплачено не було. Заборгованість станом на 17.03.2017 року складала 65222,06 грн. (довідка-розрахунок державного виконавця Стрийського МВДВС від 17.03.2017 року а.с. 36).

На даний час така частково погашена, а саме сплачено з травня 2017 року по час ухвалення судом рішення 7710 грн., а даний час додатково сплачено 20648 грн. (квитанції про сплачу заборгованості за аліментами а.с. 29,45, 75).

Зважаючи на вказані обставини, а саме те, що відповідач протягом тривалого часу, а саме протягом більше 8 років, усунувся від виконання своїх обовязків з утримання дітей сторін. Те, що вказане свідчить про виконання такого обовязку одноособово матірю дітей, позивачем по справі, що ставить її у значно невигідне становище поряд із відповідачем у даному питанні. Те, що діти сторін страждають на важкі, хронічні захворювання, що потребувало від матері сторін докладання значних додаткових зусиль та коштів для їх належного утримання, догляду, лікування та розвитку протягом тривалого періоду. Те, що вказане, також, свідчить і про те, що невиконання відповідачем свого обовязку із утримання дітей спричинило недостатність їх матеріального забезпечення, можливості розвитку та лікування (заборгованість склала значну суму) та погашення ним частини такої за короткий період часу свідчить про можливість, при бажанні виконання ним покладеного на нього обовязку з утримання дітей, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано ч.2 та ч.3 ст. 70 Сімейного кодексу України та не збільшено розмір частки позивача у обєкті спільної сумісної власності подружжя до ? частин.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, а саме слід відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 70 СК України збільшити розмір частки позивача у обєкті права спільної сумісної власності подружжя, а саме спірній квартирі із ? до ? частин чим задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, як і апеляційну скаргу, визнавши її доводи обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2017 року змінити.

Збільшити розмір частини квартири №12 в будинку №5 на вул. Виговського в м.Стрию Львівської області, право власності на яку визнано за ОСОБА_2 з ? до ? частин, задовольнивши позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 104,57 грн. сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви та 820 грн. сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_11