Справа №2-4657/2010
Провадження №6/489/259/17
УХВАЛА

іменем України

30 листопада 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

секретаря Настенко С.В.,

за участю: старшого державного виконавця Лисенко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві подання старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2017 року старший державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_2 за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського 1/б кв.65, для подальшого примусового виконання зведеного виконавчого провадження №53346902, посилаючись на те, що боржник навмисно ухиляється від виконання судових рішень. У судовому засіданні заявник підтримав заяву.

Суд дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення заявник, дійшов до наступного.

На виконанні Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження №53346902 з примусового виконання:

- виконавчого листа №2-2714, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму збитків від інфляції за період з 01.08.2009р. по 01.05.2011р. 84063,67грн., 3% річних 21740,60грн. всього 105804,27грн. та судовий збір 1058,04грн., інформаційно-технічне забезпечення 120грн.;

- виконавчого листа №2-2220 виданого 20.11.2007р. Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 28.08.2006р. 312084,72грн., заборгованість за позикою 16540,49грн., з урахуванням індексу інфляції, 3120,84грн., 3% річних за користування коштами, всього 331746,05грн.;

- виконавчого листа №2-1424 виданого 02.04.2010року Ленінським районим судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3боргу у розмірі 240596,02грн. та судових витрат 1820грн., виконавчий збір в розмірі 24241,60грн..

Боржником по зведеному виконавчому провадженню є ОСОБА_2

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

13.09.2017 року за вих. №46747 рекомендованим поштовим відправленням на адресу боржника: АДРЕСА_1, направлена вимога державного виконавця бути присутнім за цією адресою 22.09.2017 об 11:00годині та надати державному виконавцю безперешкодний доступ до квартири для перевірки майнового стану боржника.

Виходом державного виконавця Лисенко К.М. за вказаною адресою встановлено, що не надано доступ до приміщення, провести опис майна виявилось не можливо. Вказане підтверджується актом державного виконавця від 22.09.2017 року. При цьому вказано, що вимогу отримано ОСОБА_4 для передачі боржнику. З самого акту не зрозуміло хто саме не надав доступ до приміщення.

27.09.2017 року за вих. №49715 рекомендованим поштовим відправленням знову направлена вимога боржнику щодо присутності 05.10.2017 року о 10:00 годині за адресою проживання та надання державному виконавцю безперешкодний доступ до квартири для перевірки майнового стану боржника.

Вказані виконавчі дії були перенесені у звязку з хворобою боржника до 17.10.2017р., про що буда направлена нова вимога вих. №51118 від 05.10.2017р..

Як вбачається із акту державного виконавця від 17.10.2017 року, перевірити майновий стан та здійснити його опис й арешт виявилось неможливим, двері ніхто не відчинив.

У відповідності з результатами пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 30.03.2016 року, за боржником зареєстровано два транспортних засоби.

Постановою державного виконавця від 314.02.2017 року оголошено розшук транспортного засобу ЗАЗ 1102 (1992року) д/н Л9747НИ та OPEL VEKTRA (1989р.) д/н 19474НІ.

Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2017р. за боржником на праві спільної сумісної власності зареєстровано нерухоме майно квартира АДРЕСА_2, частки не визначені.

Відповідно до відповідей Державної фіскальної служби України від 21.11.2017 року в боржника відсутні джерела отримання доходів та відсутні рахунки, відкритих на його імя.

Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.02.2017року на дохід боржника (пенсію) звернуто стягнення у розмірі 20% до сплати загальної суми боргу.

Запиту до реєстраційної служби з метою встановлення місця реєстрації боржника державним виконавцем не робилось.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Суд зазначає, що кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України)

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року).

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

У відповідності до ч. 1ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб,або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

З урахуванням аналізу зазначеної вище норми суд зазначає, що підставами для примусового проникнення до житла є: знаходження майна або коштів боржника у певному приміщенні, або знаходження дитини, відібрання якої передбачено виконавчим документом, у певному приміщенні, та якщо боржник чинить перешкоди вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

В інших випадках законодавством не передбачено при виконанні рішень примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Відповідно до ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду.

Державним виконавцем не доведено, що інакше як без примусового проникнення у житло чи інше володіння особи примусове виконання рішення неможливе.

До вказаного подання державний виконавець жодного доказу перешкоджання боржника вільному доступу до житла не надає, не надано жодних документів на підтвердження факту проживання боржника за вказаною в поданні адресою, не зясовано, яка саме частина квартири належить боржникові на праві власності, адже в довідці частки не визначені, а отже, не подано належного обґрунтування необхідності проведення виконавчих дій із проникненням до житлового приміщення.

За таких підстав суд вважає, що подання про примусове проникнення до житла є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла боржника буде порушувати гарантовані Конституцією права щодо недоторканості житла власників квартири та осіб, які там проживають, а тому суд не вбачає підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 3, 209-210, 376 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області про примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва