Провадження № 2/752/2299/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.11.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участю секретаря - Якушко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов»язання відповідача вибачитись перед позивачем в присутності свідків за приниження честі, гідності та ділової репутації та спростувати відомості, які не відповідають дійсності, стягнення матеріальної шкоди в розмірі 774,92 гривні, моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2011 р. позивача на громадських засадах обрано Головою будинкового комітету і нею проводиться ряд заходів з благоустрою будинку, однак відповідач у справі не задоволений зазначений діями та всіляко намагається принизити її честь і гідність, висміяти її ділову репутацію, висловлюючись не літературною мовою, звинувачуючи у знищенні будинкового майна, розкраданні грошових коштів, невикористанні їх за призначенням, саботажі.

Відповідач звертається до різних організацій, повідомляючи неправдиві відомості, і, в подальшому за даними зверненнями проводяться перевірки.

Позивач зазначає, що зазначені дії відповідача впливають на її психологічний стан, призводять до сильних душевних хвилювань, вона постійно перебуває в стані стресу в зв»язку з розповсюдженням неправдивої інформації.

Постійні хвилювання призвели до погіршення її стану здоров»я та необхідності витрачання коштів на ліки, варітсь яких вона просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 гривень.

В ході судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідач своїми діями, які виражаються у приниженні позивача, висловлюванні на її адресу брутальною лайкою, повідомлення в присутності мешканців будинку та поліцейських про самовільне, без відповідних повноважень, вчинення нею дій щодо облаштування будинку, що не відповідає дійсності завдають їй моральних страждань, порочать її честь і гідність, ділову репутацію, як голо ви будинкового комітету, що підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідач в судове засідання не з»явився, надіславши письмові заперечення з приводу заявлених вимог.

Вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Конституцією України гарантовано кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов»язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, що честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Гідність - визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності.

Честь - це сукупність вищих моральних принципів, якими людина керується у своїй громадській та особистій поведінці. Честь пов»язується з позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Репутація фізичної особи - набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов»язків.

Законодавчо закріплено, що кожен має право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, їх недоторканість.

Згідно з ст.277 Цивільного кодексу України, фізична особа, честь, гідність чи ділова репутація якої порушені внаслідок поширення про неї та членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обрана мешканцями будинку АДРЕСА_1 Головою будинкового комітету та, перебуваючи на цій посаді, займається питанням ремонту, облаштування будинку, покращення його утримання.

ОСОБА_2 є мешканцем ка.АДРЕСА_1.

02.08.2016 р. відповідач звернувся з заявою до Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві про вчинення ОСОБА_3 протиправних дій щодо нього та інших мешканців будинку, застосування позивачкою до них фізичної сили, а також вчинення дій щодо самоправного управління будинком, прийняття рішення про закриття сміттєпроводу.

Звернення відповідача до Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві від 02.08.2016 р. щодо вчинення позивачкою неправомірних дій шляхом застосування фізичної сили відносно нього та інших мешканців будинку містило заздалегідь неправдиву інформацію, і для такого звернення були відсутні будь-які підстави, оскільки доказів на підтвердження даної інформації відповідач не надавав і будь-які звернення від мешканців будинку з даного приводу до правоохоронних органів не надходили.

В ході проведення працівниками поліції зазначених фактів, вони не знайшли свого підтвердження, а тому суд вважає, що дане звернення не є реалізацією відповідачем свого конституційного права, а є наміром дискредитувати позивача в очах оточуючих в силу неприязних стосунків, які склались у нього.

Крім того, звинувачення у самоправному прийнятті рішення щодо закриття сміттєпроводу, вчинення дій щодо управління будинком, були висловлені на адресу позивачки з боку відповідача у формі брутальної лайки в присутності свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які були допитані в ході судового розгляду та підтвердили зазначені факти.

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

З огляду на положення ст.277 ЦК України обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації

Відповідач в ході судового розгляду не надав суду будь-яких доказів на підтвердження достовірності та правдивості інформації, висловленої на адресу позивачки щодо самовільного прийняття нею рішення про закриття сміттєпроводу, управління нею будинком та проведення дій щодо його облаштування без належних повноважень і підстав.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З огляду на викладене, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, викладені позивачем, щодо розповсюдження відповідачем відносно неї недостовірної інформації, яка стосується її діяльності як Голови будинкового комітету, оскільки вона висловлена в присутності мешканців будинку.

Зазначена інформація, на думку суду, порушує особисті немайнові права позивача, а саме на повагу до честі і гідності особи, оскільки розповсюджена відповідачем інформація впливає на позитивну соціальну оцінку особи в очах оточуючих, та її ділову репутацію на посаді Голови будинкового комітету.

Висловлювання відповідача на адресу позивача у формі брутальної лайки не є розповсюдженням недостовірної інформації, оскільки не містить відомомстей про певні факти, а є проявом образи.

Звертаючись до суду позивач просить відшкодувати їй моральну шкоду, завдану розповсюдженням відносно нього недостовірної інформації, яку вона оцінює в 5000 гривень.

На думку суду, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди у разі приниження честі та гідності, а також ділової репутації.

Відповідно до роз"яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди", під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

В ході розгляду справи знайшов свого підтвердження факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях і втраті душевного спокою внаслідок розповсюдження відносно неї негативної інформації.

Однак, позивач, звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 5000 гривень, не надала суду достатніх доказів на підтвердження розміру заявлених вимог в цій частині.

Посилання позивача на погіршення її стану здоров»я не підтверджена належними доказами у справі, а саме що зазначені погіршення відбулись внаслідок розповсюдження відносно неї неправдивої інформації.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги надані і дослідженні в ході розгляду справи докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 2000 гривень.

Вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у понесених витратах на придбання ліків, не можуть бути задоволенні, оскільки суду не надано доказів, що зазначені витрати були пов»язані з розповсюдження відповідачем недостовірної інформації та висловлювань брутальною лайкою.

Звертаючись до суду позивач просить захистити її порушене право не лише шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, але і шляхом зобов»язання відповідача вибачитись.

Способи захисту порушеного права на повагу до честі, гідності та ділової репутації шляхом розповсюдження неправдивої інформації є її спростування.

Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у

який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо

спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно

здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно

повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу

поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та

за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб,

що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК, а тому вимоги позивача в цій частині не можуть бути задоволені.

Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 гривень, судовий збір в розмірі 640 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя