АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1236/17 Доповідач - Дикун С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - начальника Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Литвина Р.М.; представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Трачук З.І.; представника Управління державної казначейської служби України у м.Тернополі Тернопільської області - Ліскової В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Тернопільський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про відшкодування шкоди, заподіяної неправомірними діями та бездіяльністю ДВС,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (далі - Тернопільський міський відділ ДВС), третьої особи - держави Україна в особі Управління державної казначейської служби України у м.Тернополі Тернопільської області про відшкодування спричиненої шкоди, завданої неправомірними діями державного виконавця та бездіяльністю посадових осіб Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області.

У заяві про зменшення розміру позовних вимог ОСОБА_2 зазначила відповідачем державу Україна в особі Державної казначейської служби України та просила стягнути з державного бюджету України в її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що вона була стягувачем у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа від 20 квітня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом за №607/16451/15к про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, котре перебувало на примусовому виконанні у Тернопільському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції. Внаслідок неналежного виконання обов'язків державного виконавця щодо своєчасного оформлення та перерахування їй коштів, що встановлено ухвалою суду, їй заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного розрахункового рахунку Державного казначейства України 5000 гривень на відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої бездіяльністю Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в ході виконання виконавчого листа від 20 квітня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом за №607/16451/15к, та 1220 гривень витрат на правову допомогу. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Тернопільський міський відділ ДВС просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Вказує, що у зв'язку зі зміною місця розташування, державний виконавець не мав можливості вчасно винести розпорядження щодо перерахування боргу стягувачу. Більше того, стягувач у виконавчому провадженні свідомо зазначила поштовий переказ коштів в сумі 5639,01 грн., знаючи, що такий вид перерахунку коштів є повільнішим, аніж інші види. Вважає, що позивачем у суді не доведено належними засобами доказування, а судом першої інстанції не обґрунтовано, чим саме ОСОБА_2 завдано моральної шкоди у визначеному судом розмірі.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області підтримав апеляційну скаргу, представник Управління державної казначейської служби України апеляційну скаргу визнала.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила, вважаючи рішення суду таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що на виконанні у Тернопільському міському відділі ДВС перебувало виконавче провадження №51035483 щодо примусового виконання виконавчого листа №607/16451/15к, виданого 20 квітня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 4139,01 грн. та моральної шкоди в сумі 1500 гривень.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження №51035483, стягувач ОСОБА_2 06 травня 2016 року звернулась до Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого листа від 20 квітня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом за №607/16451/15к.

11 травня 2016 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано термін боржнику для його добровільного виконання в строк до 18.05.2016 року. Зазначену постанову направлено на адресу боржника та стягувача листом від 11.05.2016 року №30/1432/04.

Із поштових квитанцій №49 від 30.05.2016 року вбачається, що боржником ОСОБА_5 було перераховано на рахунок Тернопільського міського відділу ДВС 7370 грн. 11 коп. боргу в рахунок примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

14 червня 2016 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції винесене розпорядження №5135483 щодо перерахування 5639,01 гривень боргу поштовим переказом на ім'я ОСОБА_2

08.07.2016 року позивачка отримала перераховані Тернопільським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції кошти в рахунок сплати боргу ОСОБА_5 в сумі 5583, 18 гривень.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року, що набрала законної сили, скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця задоволено частково:

-визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області щодо ненаправлення ОСОБА_2 рекомендованим листом постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 травня 2016 року.

-зобов'язано державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області направити рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 від 11 травня 2016 року.

-визнано неправомірними дії відповідальної особи за надходження коштів на депозитний рахунок Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, а також державного виконавця зазначеного відділу щодо несвоєчасного оформлення розпорядження №51035483 від 14.06.2016 року про перерахування коштів ОСОБА_2, які надійшли від боржника та несвоєчасного фактичного перерахування їх ОСОБА_2

-визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо передчасного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 травня 2016 року.

-у решті вимог скаржника відмовлено.

В мотивувальній частині ухвали встановлено, що службовими особами державної виконавчої служби, у тому числі державним виконавцем, не дотримано вимоги п.п.13.11, 13.12, 13.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 в частині своєчасного винесення державним виконавцем розпорядження про перерахування коштів стягувачу, які надійшли від боржника на депозитний рахунок ДВС, та їх подальшого перерахування ОСОБА_2 - фактичне повне виконання судового рішення з вини ДВС відбулось лише 08 липня 2016 року, після отримання коштів стягувачем.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачка зазначає, що неправомірні дії працівників Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області викликали у неї душевні страждання, так як остання самостійно виховує сина, котрий хворіє на хронічні хвороби органів травлення, має сколіотичну поставу, хвороби очей, потребує особливої дієти, постійного амбулаторного лікування та двічі на рік стаціонарного лікування та оздоровлення, про що подала відповідні довідки, а тому кошти, які фактично мали бути перераховані позивачці за рішенням суду, могли бути використані для покращення здоров'я, життя її сина та розвиток його здібностей перед вступом у навчальний заклад.

Наведене свідчить про те, що внаслідок неправомірної бездіяльності Тернопільського міського відділу ДВС, позивачка зазнала душевних страждань, оскільки було порушено її право на належне та своєчасне виконання рішення суду, ухваленого на її користь.

Таким чином, із вини ДВС прострочено виконання рішення суду на 36 календарних днів з 02.06.2016 року - дати, коли ДВС мали бути перераховані кошти позивачці, по 08.07.2016 року - дату фактичного отримання коштів позивачкою, чим порушено її права. При цьому позивачці завдано моральної шкоди, котра виразилась у душевних стражданнях з причини протиправної поведінки щодо неї, що призвело до неможливості реалізувати та захистити свої права, враховуючи обставини за яких на її користь за рішенням суду мали бути стягнені значні кошти, стан її психологічного здоров'я та здоров'я її дитини, котру вона виховує одна.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

За положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року №202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди", встановлено, що шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій особи, яка заподіює шкоду, безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями, а також вина заподіювача шкоди.

У пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 7 лютого 2014 року роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Враховуючи наведені норми закону та обставини справи суд прийшов до правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з держави на користь позивача моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями та бездіяльністю ДВС.

Однак, колегія суддів не може погодитись із висновком суду щодо розміру 5000 грн стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зазначені правові норми судом були враховані неповно.

Колегія суддів, виходячи із обставин справи: розміру затриманого платежу - 5583, 18 грн, часу затримки з вини ДВС - 36 днів, а також характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивачки та засад розумності, виваженості і справедливості вважає, що слід зменшити стягнення з держави на користь позивачки моральної шкоди з 5000 грн до 1500 грн, змінивши рішення суду у цій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2017 року змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Зменшити стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного розрахункового рахунку Державного казначейства України з 5000 грн до 1500 грн на відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої бездіяльністю Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в ході виконання виконавчого листа від 20 квітня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом за №607/16451/15к.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун