"06" грудня 2017 р. Справа № 363/3196/13-ц
УХВАЛА

Іменем України

6 грудня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву представника ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання в цивільній справі за позовом ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

у заяві від 7.11.2016 року порушено питання про поновлення строків предявлення виконавчого листа № 363/3196/13-ц щодо боржника ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно, з підстав отримання виконавчого листа після спливу таких строків 3.11.2016 року, коли заяву про видачу виконавчих листів стягувачем подано 15.07.2014 року.

В суді представник стягувача заяву підтримала. Поважними причинами пропущення строку предявлення виконавчого листа до виконання вважала не видачу судом виконавчого листа в липні 2014 року, коли виконавчий лист видано тільки в листопаді 2016 року після повторної заяви стягувача від 18.10.2016 року.

Представник боржника висловила суду свої заперечення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2014 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 шляхом продажу будинку на прилюдних торгах. В задоволенні решти вимог позову в частині стягнення заборгованості відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 травня 2014 року вказане рішення в частині задоволених вимог залишено без зміни. Додатково стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 2 374 153, 79 грн.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення. Отже з того часу стягувач набув право предявити виконавчий лист до виконання протягом одного року.

29 липня 2014 року на адресу сятгувача судом направлено 5 виконавчих листів про стягнення заборгованості. Виконавчий лист про звернення стягнення на нерухоме майно не направлявся й отриманий стягувачем 3.11.2016 року після повторної заяви про його видачу від 18.10.2017 року.

За змістом вимог Закону України «Про виконавче провадження» звернення до примусового виконання рішення суду у вказаній справі здійснюється самим стягувачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України пропущений строк пред'явлення виконавчого листа до виконання може бути поновлений з причин, визнаних судом поважними.

За змістом вимог ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавчі листи з виконання судових рішень можуть бути предявленні до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Водночас, Закон не пов'язує момент отримання стягувачем виконавчого листа зі строками предявлення виконавчого листа до виконання. Сплив вказаних строків згідно Закону не знаходиться в залежності від отримання, чи не отримання стягувачем виконавчого листа.

З висловлених у заяві мотивів не можна дійти висновку про істотні, непереборні труднощі, які завадили стягувачеві подати виконавчий лист протягом передбаченого Законом строку.

Сам тільки факт не отримання виконавчого листа протягом 2 років з часу набрання рішенням законної сили про такі обставини свідчити не може.

Застосування процесуальних строків предявлення виконавчих листів до виконання має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати боржників від прострочених вимог.

Згідно конвенційної практики ЄСПЛ та принципу правової визначеності, передбачуваності боржники (відповідачі) вправі очікувати застосування до них процедури примусового виконання рішення суду протягом визначеного законом строку, якщо сплив таких строків не настає з їхньої вини.

Поновлення таких строків може мати місця лише у випадках їх пропущення стягувачем виключно з поважних причин.

Зі справи не можна дійти висновку, що протягом року після набрання рішенням законної сили, стягувач був позбавлений в силу поважних, незалежних від нього причин предявити виконавчий лист до виконання.

Згідно пояснень представника стягувача, пять виданих у справі виконавчих листів про стягнення заборгованості стягувачем до примусового виконання звернуто вчасно, у передбачені законом строки. Лише після спливу двох років стягувач порушив питання про отримання виконавчого листа, якого не отримав раніше. Весь цей час стягувач мав можливість отримати виконавчий лист й предявити його у передбачені законом строки. Посилання на те, що суд виконавчий лист стягувачеві не надіслав, викладених вище обставин не спростовують.

За таких умов доводи заяви про автоматичний пропуск строку предявлення виконавчого листа до виконання на вимогах Закону не ґрунтуються і підставою для поновлення пропущеного строку бути не можуть.

За таких обставин, з мотивів викладених у заяві підстав для поновлення строку, згідно вимог ст. 371 ЦПК України судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 371 ЦПК України,

ухвалив:

відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення цієї ухвали.

Суддя