ухвала

іменем україни

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного сільськогосподарського підприємства «ОСОБА_10» про відшкодування завданих збитків, за касаційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «ОСОБА_10» на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним вище позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що у квітні 2015 року Приватне сільськогосподарське підприємство «ОСОБА_10» (далі - ПСП «ОСОБА_10») засіяло частину належної ОСОБА_6 земельної ділянки соняшником без згоди останнього, а восени цього ж року підприємство зібрало вирощений на ній врожай соняшника, незважаючи на попередження позивачем директора ПСП «ОСОБА_10» про те, щоб він не збирав цей врожай, який відповідно до ст. 90 ЗК України належить позивачеві.

Позивач вважає, що відповідач завдав йому збитків у розмірі вартості неодержаного врожаю соняшника на суму 2 433 грн 28 коп., які обчислено за ринковими цінами виходячи з середньої врожайності соняшника у господарствах Семенівського району, а також моральної шкоди, яка полягає у грубому порушенні права власності позивача, у зв'язку з чим він мусив звертатися до правоохоронних органів і юристів за захистом своїх прав.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до Приватного сільськогосподарського підприємства «ОСОБА_10» про відшкодування завданих збитків відмовлено повністю.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2016 року рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «ОСОБА_10» на користь ОСОБА_6 1 450 грн 58 коп. на відшкодування збитків і 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Зобов'язано Приватне сільськогосподарське підприємство «ОСОБА_10» привести 0,1167 га земельної ділянки, що належать ОСОБА_6 згідно з державним актом на право власності на неї серії НОМЕР_1 від 31 травня 2010 року, які було засаджено цим підприємством соняшником, у придатний для подальшого використання стан та засіяти їх грястицею.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «ОСОБА_10» на користь ОСОБА_6 2 097 грн 46 коп. на відшкодування судових витрат.

Стягнуто на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 (код бюджетної класифікації 22030001), отримувач - УК у м. Чернігові /м. Чернігів/ 22030001, , банк одержувача - ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, судовий збір у таких сумах:

- з ОСОБА_6 - 243 грн 60 коп.,

- з Приватного сільськогосподарського підприємства «ОСОБА_10» - 47 грн 22 коп.

У касаційній скарзі ПСП «ОСОБА_10» просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підстави відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди та розмір завданих збитків у вигляді вартості неодержаного врожаю соняшника, обчисленої за ринковими цінами, виходячи із середньої врожайності соняшника у господарствах Семенівського району Чернігівської області.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що шляхом самовільного захоплення частини належної позивачу земельної ділянки відповідачем порушено право власності позивача на цю земельну ділянку.

Оскільки до самовільного захоплення відповідачем належної позивачу земельної ділянки площею 0,1167 га останній використовував її для вирощування грястиці, то відповідач має привести цю ділянку в придатний для подальшого використання стан та засіяти її грястицею.

Апеляційний суд дійшов висновку, що саме по собі приведення 0,1167 га земельної ділянки ОСОБА_6 у придатний для подальшого використання стан та засівання їх грястицею відновить межі цієї ділянки. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача відновити її межі відсутні.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 3,79 га, розташована на території Архипівської сільської ради, кадастровий № НОМЕР_3, що підтверджено копією державного акта на право власності на земельну ділянку від 21 жовтня 2003 року серії НОМЕР_4

Останній здав вищевказану ділянку в оренду ПСП «ОСОБА_10» на 15 років, про що 15 квітня 2015 року ними укладено відповідний договір та акти встановлення меж землекористування у натурі і прийому-передачі ділянки.

Відомості про укладення ОСОБА_8 та ПСП «ОСОБА_10» договору оренди земельної ділянки від 15 квітня 2015 року державним реєстратором 29 квітня 2015 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджено копією витягу з даного реєстру від 29 квітня 2015 року № 36946483.

ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 1,5474 га, розташована на території Архипівської сільської ради, кадастровий НОМЕР_5, що підтверджено копією державного акта на право власності на цю земельну ділянку від 31 травня 2010 року серії НОМЕР_1.

Встановлено, що до квітня 2015 року на спірній частині належної позивачеві земельної ділянки він вирощував траву грястицю, що у квітні 2015 року відповідач засадив її соняшником та, що восени цього ж року останній зібрав вирощений на цій частині ділянки врожай соняшника, незважаючи на попередження позивачем директора ПСП «ОСОБА_10» про те, щоб підприємство не збирало цей врожай.

Крім того, дані обставини підтверджено копіями листа Управління контролю за використанням і охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 28 серпня 2015 року № 04/24 й актом комісії Архипівської сільської ради від 05 жовтня 2015 року, у якому також зазначено, що на момент його складання соняшник обмолочено.

Згаданим листом Управління контролю за використанням і охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області також підтверджено, що належні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельні ділянки мають спільну межу та, а також, що 0,1959 га належної позивачеві земельної ділянки самовільно зайнято і що ця її частина засіяна соняшником.

Крім того, внаслідок накладення меж цих ділянок одна на одну вони мають площу перетину у розмірі 0,0792 га, що проілюстровано на схемі, що складена сертифікованим інженером-землевпорядником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, який брав участь у перевірці Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області дотримання вимог земельного законодавства, за наслідками якої ОСОБА_6 було надано відповідь 28 серпня 2015 року за вих. № 04/24.

Згідно з актом засідання комісії Семенівської райдержадміністрації з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 30 березня 2016 року, сума неодержаного доходу з посівів соняшника у Семенівському районі становить 124 грн 30 коп. з 0,01 га; більш точний розмір завданих позивачеві збитків комісія встановити не має можливості внаслідок невизначеності площі спірної земельної ділянки.

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до ст. ст. 90, 95, 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Отже вирощений відповідачем на належній позивачеві земельній ділянці врожай соняшника належить останньому, а не позивачеві.

Площа перетину належних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельних ділянок у розмірі 0,0792 га засіяна ПСП «ОСОБА_10» соняшником на підставі укладеного цим підприємством з ОСОБА_8 договору оренди земельної ділянки від 15 квітня 2015 року.

Належність одночасно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 згідно з правоустановчими документами земельної ділянки впливає лише на правовідносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, а на суть спору між сторонами дана обставина не впливає. Таким чином, ПСП «ОСОБА_10» самовільно зайняло частину належної ОСОБА_6 земельної ділянки в такому розмірі: 0,1959 га, (розмір всієї спірної земельної ділянки, що засіяна відповідачем соняшником) - 0,0792 га (площа перетину належних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельних ділянок) = 0,1167 га.

Відповідно до п. 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, акт засідання комісії Семенівської райдержадміністрації з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 30 березня 2016 року є допустимим доказом у справі. Він відповідає приписам вказаного Порядку, зокрема його пункту 4, і відомостям наданих суду позивачем повідомлень Відділу статистики у Семенівському районі від 09 жовтня 2015 року № 154 та від 21 жовтня 2015 року № 06-05/157.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «ОСОБА_10» відхилити.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак