14.11.2017 Єдиний унікальний номер 205/7119/16-ц
Єдиний унікальний номер 205/7119/16-ц
Номер провадження 2/205/678/17
14 листопада 2017 року
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
22 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що працює директором спеціалізованої школи № 142 еколого-економічного профілю з 11 грудня 1998 року до теперішнього часу.
ОСОБА_2 є колишнім чоловіком вчителя школи № 142 ОСОБА_3, тому він інколи буває в школі, особисто з позивачем відповідач не знайомий.
В травні 2015 року відповідач зателефонував на особистий номер позивача із питаннями про успіхи в її роботі та попередив її, що їй необхідно підтримувати дружні звязки з ОСОБА_2
На протязі 2016 року відповідач телефонував ОСОБА_1 та її чоловікові приблизно три рази.
04 вересня 2016 року об 11.07 год. ОСОБА_2 зателефонував чоловіку позивача ОСОБА_4, як вважає позивач, перебуваючи в стані спяніння, в грубій формі почав висловлювати погрози в адресу позивача та сказав, якщо ОСОБА_1 не буде вчиняти так, як він скаже, то для позивача та її сімї це може закінчитися «плачевно». Вказані висловлювання відповідача позивачем були сприйняті як реальні погрози та звернулась до правоохоронних органів, де в усній розмові розяснили право на звернення із заявою до суду.
04 вересня 2016 року у мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» позивач побачила, що відповідач розмістив фото та напис російською мовою: «Вот еще один коррупционный директор школы 142. ОСОБА_1В.».
12 вересня 2016 року у мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» відповідач повторно поширив недостовірну інформацію, яка принижує і ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Неправомірними діями ОСОБА_2 принижена честь та гідність, ділова репутація позивача, так як вона працювала усе життя добросовісно і користувалася повагою людей, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив ОСОБА_1 перед іншими людьми та поширив неправдиві віомості в мережі Інтернет, що виразилось для позивача у значних стражданнях, переживаннях, погіршенні стану здоровя, а також зверненні до лікарні та проходження курсу лікування з діагнозом гіпертонічна хвороба другого ступеню.
Вказана ситуація виникла з причини того, що відповідач хотів вплинути на ОСОБА_1 з ціллю покращення її відношення до його колишньої дружини, яка дійсно мала зауваження стосовно виконання своїх трудових обовязків на посаді вчителя.
На підставі вищевикладеного просить зобовязати ОСОБА_2 особисто спростувати в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_1: «Вот еще один коррупционный директор школы 142. ОСОБА_1В.», шляхом письмового розміщення повідомлення про спростування викладених неправдивих відомостей про ОСОБА_1 в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук»; зобовязати ОСОБА_2 вибачитись за розміщення неправдивих повідомлень про ОСОБА_1, шляхом письмового розміщення повідомлення в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук»; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень та судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів, одержання і передання інформації та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. При цьому з урахуванням практики застосування Конвенції, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечуватися баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права чи інтересу, а відповідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, оскільки згідно ст. 47-1 Закону «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, в тому числі вживання гіпербол, алегорій, сатири. При цьому оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Стаття 269 ЦК України визначає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою, особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, згідно з ч. 1 ст. 271 ЦК України.
Відповідно до п. 15 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Однак, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 працює директором спеціалізованої школи № 142 еколого-економічного профілю з 11 грудня 1998 року до теперішнього часу. (а.с. 14)
ОСОБА_2 є колишнім чоловіком вчителя школи № 142 ОСОБА_3, особисто з позивачем відповідач не знайомий.
04 вересня 2016 року у мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» позивач побачила, що відповідач розмістив фото та напис російською мовою: «Вот еще один коррупционный директор школы 142. ОСОБА_1В.». (а.с. 10-11)
12 вересня 2016 року у мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» відповідач повторно поширив недостовірну інформацію, яка принижує і ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях свідка ОСОБА_4, який є чоловіком позивача та особисто спілкувася з ОСОБА_2 телефоном та чув погрози в бік ОСОБА_1
В судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 підтвердили, що дізналися з мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» про розміщення ОСОБА_2 фото позивача та напису російською мовою: «Вот еще один коррупционный директор школы 142. ОСОБА_1В.».
Неправомірними діями ОСОБА_2 принижена честь та гідність, ділова репутація позивача, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних штражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив ОСОБА_1 перед іншими людьми та поширив неправдиві віомості в мережі Інтернет, що виразилось для позивача у значних стражданнях, переживаннях, гогіршенні стану здоровя, а також зверненні до лікарні та проходження курсу лікування з діагнозом гіпертонічна хвороба другого ступеню. (а.с. 13, 66)
Також, в судовому засіданні встановлено, що за період роботи на посаді директора ОСОБА_1 має наступні відзнаки: вчитель-методист, посвідчення відмінник освіти України, подяка Міністерства освіти України. (а.с. 15, 16, 17)
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України.
Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність ії сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства.
Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що інформація викладена ОСОБА_2 в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» стосовно ОСОБА_1: «Вот еще один коррупционный директор школы 142. ОСОБА_1В.» є такою, що принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині зобовязання ОСОБА_2 особисто спростувати в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_1: «Вот еще один коррупционный директор школы 142. ОСОБА_1В.», шляхом письмового розміщення повідомлення про спростування викладених неправдивих відомостей про ОСОБА_1 в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» та зобовязання ОСОБА_2 вибачитись за розміщення неправдивих повідомлень про ОСОБА_1, шляхом письмового розміщення повідомлення в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Правилами ст. 275 ЦК України, передбачено, що захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України), а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.
Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У відповідності до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховний суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачеві були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи: характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат й принципу розумності та справедливості, вирішуючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань, враховує вказані позивачем та встановлені судом обставини характеру спричиненої моральної шкоди позивачу та, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 000,00 гривень.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, у розмірі 1 500 грн.
На підставі вишевикладеного та у відповідності до ст. 3, 11, 15, 123, 124 ЦПК України, ст. 23, 201, 270, 277, 280, 297 ЦК України, ст. 10 Конвенції з прав людини, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Зобовязати ОСОБА_2 особисто спростувати в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук» неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_1: «Вот еще один коррупционный директор школы 142. ОСОБА_1В.», шляхом письмового розміщення повідомлення про спростування викладених неправдивих відомостей про ОСОБА_1 в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук».
Зобовязати ОСОБА_2 вибачитись за розміщення неправдивих повідомлень про ОСОБА_1, шляхом письмового розміщення повідомлення в мережі Інтернет на сайті «Фейсбук».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 500,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя Н.Г. Остапенко