П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Київ
Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого суддів:Охрімчук Л.І., Гуменюка В.І., Романюка Я.М., Сімоненко В.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Ківерцівського району Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до Головного управління Держземагентства у Волинській області, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, третя особа - відділ Держземагентства у Ківерцівському районі Волинської області, про визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області, скасування та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності за заявою Генеральної прокуратури України про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року прокурор Ківерцівського району Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації (далі - Волинська ОДА) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Волинській області, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області (далі - Реєстраційна служба Ківерцівського РУЮ) про визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області, скасування та визнання недійсною державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності.

Прокурор зазначав, що Державне підприємство «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - ДП Волинський НДПІ землеустрою) на підставі договору від 29 липня 2011 року на замовлення управління агропромислового розвитку Ківерцівської районної державної адміністрації (далі - Ківерцівська РДА) розробило проект землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності за межами населених пунктів Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, який у подальшому було затверджено розпорядженням Волинської ОДА від 28 грудня 2012 року № 573 «Про затвердження проектів землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності за межами населених пунктів». Цим проектом установлено, що на земельному масиві орієнтовною площею 23 га, з якого громадянам відводилися земельні ділянки за рахунок земель запасу Прилуцької сільської ради Ківерцівського району, в тому числі й ОСОБА_5, розміщені чотири земельні ділянки площею по 0,25 га кожна, на яких знаходяться артезіанські свердловини. У проекті міститься експлікація земель за проектом розмежування земель державної та комунальної власності за межами Прилуцької сільської ради Ківерцівського району, згідно з якою вказані артезіанські свердловини розташовані на земельних ділянках НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_2, НОМЕР_1, площею по 0,25 га кожна, які відносяться до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Луцький міськрайонний виробничий відділ Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - Луцький відділ ДП «Центр ДЗК») розробив топографо-геодезичний план земельних ділянок, згідно з яким установлено накладання земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_5, на земельну ділянку державної власності НОМЕР_1, на якій розташована артезіанська свердловина та яка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, тобто земельна ділянка відводилась не за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення.

Оскільки відповідно до статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельними ділянками, які відносяться до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення та розташовані за межами населених пунктів, розпоряджаються виключно обласні державні адміністрації, то оскаржувані накази Головного управління Держземагентства у Волинській області видані поза межами повноважень цього органу і всупереч вимогам земельного законодавства.

На підставі вказаних наказів Реєстраційна служба Ківерцівського РУЮ здійснила реєстрацію права власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Волинській області від 27 грудня 2013 року та 19 лютого 2014 року, зобов'язати Реєстраційну службу Ківерцівського РУЮ скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку та свідоцтво про право власності на земельну ділянку шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зобов'язати ОСОБА_5 повернути земельну ділянку до земель державної власності.

Ківерцівський районний суд Волинської області рішенням від 3 серпня 2015 року позовні вимоги прокурора задовольнив: визнав недійсними та скасував накази Головного управління Держземагентства у Волинській області від 27 грудня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та від 19 лютого 2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», якими затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Прилуцької сільської ради Ківерцівського району та надано у власність ОСОБА_5 вказану земельну ділянку площею 0,2685 га; зобов'язав Реєстраційну службу Ківерцівського РУЮ скасувати рішення від 6 березня 2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,2685 га та свідоцтво про право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, видане 6 березня 2014 року, шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; зобов'язав ОСОБА_5 повернути до земель державної власності земельну ділянку загальною площею 0,2685 га.

Апеляційний суд Волинської області 16 листопада 2015 року рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 3 серпня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог прокурора відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 травня 2017 року рішення апеляційного суду залишила без змін.

У заяві про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року Генеральна прокуратура України просить скасувати ці судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції статей 20, 21, 65, 66, 122 ЗК України у подібних правовідносинах та невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування заяви Генеральна прокуратура України надала копії ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня, 7 жовтня 2015 року, 31 травня 2017 року та постанови Верховного Суду України від 14 травня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Генеральної прокуратури України, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та ОСОБА_5, перевіривши наведені в заяві Генеральної прокуратури України доводи, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно із частиною першою статті 3605 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що Головне управління Держземагентства у Волинській області наказом від 27 грудня 2013 року надало ОСОБА_5 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2685 га за межами населених пунктів Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області у власність для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держземагентства у Волинській області від 19 лютого 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Прилуцької сільської ради Ківерцівського району, та передано у власність вказану земельну ділянку площею 0,2685 га.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що на переданій у власність ОСОБА_5 земельній ділянці розташована артезіанська свердловина та ця земельна ділянка відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а відтак відповідно до вимог земельного законодавства Головне управління Держземагентства у Волинській області не мало права розпоряджатися цією ділянкою. При вирішенні спору судом першої інстанції було взято до уваги докази, які суд вважав належними та допустимими, а саме:

- схему планування території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району, розроблену ліцензованою організацією - Товариством з обмеженою відповідальністю «Глорі плюс» (далі - ТОВ «Глорі плюс») на замовлення цієї сільської ради, погоджену прилеглими сільськими радами, Ківерцівською та Луцькою міськими радами, Головним управлінням містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Волинської ОДА, начальником відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Ківерцівської РДА, начальником управління земельних ресурсів у Ківерцівському районі і затверджену рішенням Прилуцької сільської ради Ківерцівського району від 7 липня 2011 року № 7/3;

- топографо-геодезичний план земельних ділянок, розроблений Луцьким відділом ДП «Центр ДЗК», яким нібито встановлено накладення земельної ділянки, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5, на земельну ділянку державної власності, на якій розташована артезіанська свердловина (об'єкт № 3) та яка відноситься до земель промисловості, а також роз'яснення начальника відділу Держземагентства у Ківерцівському районі до цього плану;

- проект землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності за межами населених пунктів Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, розроблений ДП «Волинський НДПІ землеустрою» на підставі договору від 29 липня 2011 року на замовлення управління агропромислового розвитку Ківерцівської РДА (далі - Проект землеустрою НДПІ), затверджений розпорядженням Волинської ОДА від 28 грудня 2012 року № 573.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, вважав, що ОСОБА_5 набула право власності на спірну земельну ділянку з дотриманням вимог закону, оскільки відсутність на переданій у власність ОСОБА_5 земельній ділянці артезіанської свердловини підтверджується належними та допустимими доказами у справі (письмова заява начальника відділу Держземагентства у Ківерцівському районі від 20 липня 2015 року № 9-38-0.7-1384/2-15, до якої додано план-схему; Проект землеустрою НДПІ з графічним додатком, затверджений розпорядженням Волинської ОДА від 28 грудня 2012 року № 573, експлікація земель за Проектом землеустрою НДПІ; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5, розроблений Приватним підприємством «Владар» на замовлення ОСОБА_5 і погоджений висновком начальника відділу Держземагентства у Ківерцівському районі від 20 січня 2014 року № 03-4/10; ситуаційна схема та викопіювання з чергового кадастрового плану Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області; акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства при наданні земельних ділянок за межами населених пунктів Прилуцької сільської ради Ківерцівського району від 18 квітня 2014 року № 000164, проведеної головними спеціалістами управління контролю за використанням та охороною земель Держсільгоспінспекції у Волинській області).

Разом з тим, у наданих заявником для порівняння ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 23 вересня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав, передбачених статтями 21, 65, 66, 122 ЗК України, для скасування оспорюваних наказів Головного управління Держземагентства у Волинській області з огляду на наявні у справі докази та встановлені фактичні обставини, зокрема: надана у власність відповідачу земельна ділянка за межами населених пунктів Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області площею 0,25 га за цільовим призначенням не є земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (не є ріллею), а відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, зміни цільового призначення не було проведено, а тому передача такої земельної ділянки у власність належить до виключних повноважень обласної державної адміністрації, у зв'язку із чим її не можна було передати у власність наказами Головного управління Держземагентства у Волинській області;

- в ухвалах від 7 жовтня 2015 року та 31 травня 2017 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій відповідно про наявність правових підстав для визнання недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації про передачу земельної ділянки у власність фізичної особи для ведення особистого селянського господарства на території Пересічанської сільської ради, визнання недійсним державного акта про право власності на цю земельну ділянку та витребування її з незаконного володіння фізичної особи на користь держави, оскільки зазначене розпорядження прийнято з порушенням вимог статей 17, 19-20, 21, 65, 66, 122 ЗК України, зокрема Дергачівська районна державна адміністрація передала у власність фізичній особі земельну ділянку, яка відноситься до промислових земель та перетинається із земельною ділянкою, переданою в оренду товариству Товариству з обмеженою відповідальністю «Курязький завод силікатних виробів» для видобування піску.

Отже, у справах, за результатами перегляду яких ухвалені ці судові рішення, та у справі, яка переглядається, суди встановили різні фактичні обставини. Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У наданій заявником для порівняння постанові Верховного Суду України від 14 травня 2014 року міститься висновок про те, що відповідно до змісту статті 20 ЗК України надання (передача) земельних ділянок громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Отже, вказана постанова Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, відсутні правові підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року.

Керуючись пунктами 1, 4 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 3603 , частиною третьою статті 3603 , частиною першою статті 3605 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви Генеральної прокуратури України про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року відмовити.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Л.І. Охрімчук

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко