Єдиний унікальний номер 243/752/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1795/2017
Головуючий в 1 інстанції Сидоренко І.О. Єдиний унікальний номер 243/752/16-ц
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/1795/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

14 вересня 2017 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 20 серпня 2011 року станом на 30 листопада 2015 року, яка складається: з заборгованості за кредитом 7 187, 01 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 3 540, 66 гривень, а всього 10 727,67 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов до висновку, про укладення між ним та банком кредитного договору б/н від 20 серпня 2011 року у вигляді анкети-заяви, про те банківську картку він отримав у позивача для здійснення безготівкових розрахунків і жодних кредитних договорів не підписував. Позивачем суду не наданий оригінал анкети заяви, оскільки як зазначив банк оригінал відсутній, а значить відсутні будь-які письмові докази підписання ним у будь-якому вигляді кредитного договору. Оскільки, відсутній письмовий договір між сторонами, тому відсутні будь-які підстави вважати що були кредитні правовідносини. При цьому, відповідач зазначає, що не заперечує факту користування банківською карткою, але згідно детальної виписки про рух коштів на цій картки з 01 вересня 1999 року по 01 травня 2017 року який банком надано до суду він поповнив цю картку на загальну суму 43 178,49 гривень, тоді як зняв з картки кошти на загальну суму 40 529,72 гривень, таким чином банк зобовязаний відповідачу 2 648,77 гривень. Суд першої інстанції не врахував той факт, що відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обовязково має укладатись у письмовій формі. Долучені до справи копії анкети заяви, Умови і Правила надання банківських послуг не містять його підпису, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, зазначене підтверджується правовими висновками Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа 6-16цс15), а тому відсутні правові підстави стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин. Отже, відповідно до встановлених обставин отримані кошти банку були фактично повернути та за відсутності між сторонами згоди, щодо істотних умов договору кредитування між сторонами виникли інші зобовязальні правовідносини. У правовідносинах, що виникли між сторонами, як вважає відповідач, він отримав у банку грошові кошти та зобовязаний їх сплатити, що свідчить про укладення договору позики. Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права, суд першої інстанції, зобовязаний був ухвалити рішення про стягнення різниці між коштами, які фактично отримав апелянт від банку та сумою, яку ним було зараховано на банківську картку.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма в матеріалах справи №5416, 5417, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.212).

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.214).

Згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, тому справа розглядається за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 01 лютого 2016 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 30 листопада 2015 року утворилася заборгованість у сумі 21 616,64 гривень, яка складається з: 7 187,01 гривень - заборгованості за кредитом, 11 511,18 гривень - заборгованості за відсотками, 1 412,90 гривень - пені і комісії, а також штрафів: 500 гривень (фіксована частина) та 1 005,55 гривень (процентна складова). Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку (а.с. 3-4).

01 березня 2016 року заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю (а.с.54-55).

29 грудня 2016 року ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області скасовано заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2016 року і призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.73).

14 вересня 2017 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині суми за тілом кредиту та відсотків, обґрунтовано виходив з вимог ст..1048-1050, 629, 634, 509, 525, 527 ЦК України та прийшов до висновку, що відповідачем зобовязання за кредитним договором виконувались не в повному обсязі. Тому, позовні вимоги стосовно стягнення суми заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню у повному обсязі, а заборгованість щодо відсотків за користування кредитом частковому задоволенню, оскільки позивачем збільшення процентної ставки відбулося з порушенням норм матеріального права, тому що відповідач не був належним чином повідомлений про таке збільшення процентної ставки.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти.

Згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України сторони уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, тому ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Встановлено, що 20 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір якій оформлений у вигляді Анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, яка фактично є кредитним договором, що укладено у письмовій формі та підписано сторонами. Відповідно до умов якого кредитний договір складається з Анкети-заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якої передбачено сплату відсотків в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідач отримав кредит у розмірі 17 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На даний час тип картки не змінився.

Відповідно до наданої позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 проводились зміни кредитного ліміту у сторону зменшення з 17 000 гривень до 7 190 гривень за період з 03 серпня 2012 року по 22 вересня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом, комісії та штрафними санкціями, що передбачені Умовами і правилами надання банківських послуг.

Крім того, висновки суду про порушення позивачем процедури підвищення фіксованої процентної ставки, є вірними, відповідають вимогам норм матеріального та процессуального права.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 банк має право проводить зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п.1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобовязаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку (а.с. 66 зв.).

Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку (а.с.15). Таким чином, позивач не надав доказів виконання ним п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг щодо своєчасно сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Отже, позивачем не надано доказів належного повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, а тому збільшення процентної ставки було проведено в односторонньому порядку під час дії заборони на таке підвищення, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами з відповідача необхідно задовольнити частково.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення суми за тілом кредиту та відсотків та прийшов до обґрунтованого висновку, що процедура підвищення процентної ставки банком була порушена, а тому за період з вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року розрахував її виходячи з 30% річних, як то передбачено умовами договору.

Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафів, обґрунтовано виходив з вимог ст..ст.629,615,525 ЦК України та зазначив, що відповідач належним чином зобовязання за умовами кредитного договору не виконував, але позивач нараховував штрафні санкції у супереч діючому законодавству, а саме Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Таки висновки суду першої інстанції є правильними.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно п. 10 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яким вказане населений пункт м. Словянськ Донецької області.

Відповідно до паспорту ОСОБА_1 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 за невиконання своїх обовязків зобовязаний сплатити станом на 30 листопада 2015 року штрафні санкції, але згідно зазначеного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Відповідно до пунктів 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежу по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 1 412,90 гривень та штрафів у сумі 500 гривень та 1055, 55 гривень з 14 квітня 2014 року, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів.

Довід апеляційної скарги про те, що між сторонами не укладався кредитний договір, а відносини, що склалися між ними випливають з договору позики, є безпідставними, так як вони спростовуються матеріалами справи.

В матеріалах справи наявна анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, яка укладена у письмовій формі та підписана сторонами, з якої убачається, що означена заява є договором про надання банківських послуг. Також ці обставини підтверджуються перерахуванням Банком грошових коштів на картковий рахунок позичальника, частковою оплатою відповідачем щомісячних платежів за кредитним договором, отримував грошові кошти у банкоматах (м. Київ, м. Краматорськ, м. Словянськ та інше), проведення розрахунків у магазинах («Алло» за придбання товарів у 2012 році, АЗС у 2013 році), а також поповнення рахунку через термінали. Підписавши анкету-заяву, відповідач користувався кредитним лімітом, отже, погодився з основними умовами договору, які визначені Умовами і правилами надання банківських послуг, у тому числі щодо строку та порядку повернення кредиту, розміру та порядку нарахування відсотків, пені та штрафу (а.с.121-131,154-159).

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження факту підписання ним Заяви-анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. В матеріалах справи наявна копія відповідної Заяви-анкети, з якої убачається, що вказаний документ ним підписувався та цей факт підтверджується також іншими матеріалами справи якім суд надав належну оцінку.

Оскільки кредитний договір, якій оформлений у вигляді Анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, укладено у письмовій формі і підписано сторонами, то між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов'язання саме у порядку та спосіб які визначено договором, та цей факт є доведеним.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, так як вона не стосується даних правовідносин, оскільки в цій справі висловлено позицію про зміну Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення ч. 1 ст. 259 ЦК України вимагає письмової згоди, а в даній справі - підписавши анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг позичальник ознайомився та погодився з тим, що основні умови укладеного договору визначені Умовами і правилами надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді