"16" березня 2017 р.
Справа № 640/284/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Шаталової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. З відповідачем позивач перебував у зареєстрованому шлюбі, на даний час шлюб розірвано, однією сім'єю вони не проживають. Віш шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3, який проживає з позивачем та ОСОБА_4, яка проживає з матір»ю, тобто відповідачем. Дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачем в квартирі, яка належить на праві власності останньому. За місцем проживання позивачем створені необхідні умови для життя та виховання дитини. Позивач займається вихованням дитини, а також несе додаткові витрати, що пов'язані з її всебічним розвитком та належним дозвіллям.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти позову, надала до суду нотаріально завірену заяву про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком.

Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. ( а.с. 5)

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.( а.с. 6)

Судом встановлено, що позивач разом з сином ОСОБА_3 мешкають за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу. ( а.с. 12,13) Позивач працює на в Управлінні Держспецз»язку у Харківській області на посаді інженера-технолога та позитивно характеризується за місцем роботи ( а.с.10)

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно з висновком Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР від 01.03.2017 року № 180, встановлено, що позивачем створено належні умови для повноцінного проживання та розвитку дитини - ОСОБА_3 за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, тому за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2ст. 161 СК України).

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Враховуючи рівень матеріального забезпечення позивача, вік дитини, висновок Управління служб у справах дітей ДПСП ХМР, суд в інтересах дитини, прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з позивачем за місцем його проживання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його батьком - ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя: