Справа № 653/3477/17
Провадження № 2/653/1213/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"28" листопада 2017 р.

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Карпенко І.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Чкалова, буд. 6, м. Генічеськ, Херсонської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Чкалова, буд. 6, у м. Генічеську, Херсонської області. У зазначеному житловому будинку зареєстрована ОСОБА_2, проте остання там не проживає з моменту придбання будинку, місце її проживання не відоме. Крім того, відповідач жодних дій по утриманню будинку не здійснює. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім'ї позивача, хоча продовжує бути прописаною у її будинку, що призводить до додаткових витрат для останньої повязаних з утриманням житла, тому виникла необхідність у визнанні особи такою, що втратила право на проживання у цьому будинку.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити. Зазначила, що з того часу, як вона придбала будинок, відповідач жодного разу не зявилась та не проживала у спірному житловому будинку. Спроби розшукати відповідача для врегулювання питання в досудовому порядку виявились марними. Реєстрація відповідача у будинку призводить до того, що позивач змушена більше сплачувати за житлово-комунальні послуги.

Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення поштового повідомлення. Причини неявки, та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не повідомила, а тому суд вважає за можливе згідно вимог ст.ст. 224, 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: вул. Чкалова, буд. 6, у м. Генічеську, Херсонської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.11.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30112901 від 27.11.2014 року.

Згідно будинкової книги на домоволодіння №6 по вул. Чкалова у м. Генічеську вбачається, що за цією адресою з 11 грудня 2001 року прописана ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказані обставини підтверджуються також довідкою, виданою виконавчим комітетом Генічеської міської ради Херсонської області № 3397 від 25.09.2017 року

ОСОБА_1 разом зі своєю сімєю зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Генічеської міської ради Херсонської області № 3251 від 12.09.2017 року.

З пояснень, наданих позивачем у судовому засіданні вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 жодного відношення до сім'ї позивача не має, у спірному будинку не проживає, витрат по його утриманню не здійснює. Спроби вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача у добровільному порядку позитивних результатів не дали, оскільки місце перебування ОСОБА_2 не відоме.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом.

Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Судом встановлено, що єдиним власником спірного помешкання, яке розташоване за адресою: вул. Чкалова, буд. 6, у м. Генічеську, Херсонської області на даний час є позивач.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у даному будинку з 11 грудня 2001 року, поважності причини її відсутності у спірному будинку понад трьох років не встановлено. Крім того, остання не приймає участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні та інші платежі.

Відповідно до ст. 158 Житлового кодексу наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача, договір найму між сторонами не укладався, у виконавчому комітеті не реєструвався, будь-яких усних домовленостей, договірних відносин між сторонами щодо користування зазначеним житлом не існує.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають підстави зробити висновок, що відповідач, обравши собі інше місце проживання, спірне житло залишила і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачує витрати на утримання будинку, у звязку з чим втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Керуючись ст.ст. 212-215, 224-228 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Чкалова, буд. 6, м. Генічеськ, Херсонської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_3