ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/1285/16-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Чернової О.В.,

за участю секретаря Вишневської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Золочівського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 15000 гривень. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 24 червня 2013 року він і ОСОБА_2 уклали між собою договір позики коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачці обумовлену у договорі суму позики у розмірі 15000 грн., а відповідачка зобовязалася повернути суму коштів в строк до 24 червня 2014 року. На підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору позики та отримання останньою від позивача коштів в сумі 15000 грн. відповідачкою власноруч написано розписку. У зазначений термін відповідачка борг не повернула. На неодноразові його звернення повернути борг, відповідачка відмовляється повернути, мотивуючи тим, що в неї відсутні кошти. До теперішнього часу борг не повернуто. Отже відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання і вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, а тому на вимогу кредитора боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений, проценти за користування позиченими коштами за період з 25.06.2013 року по 17.10.2016 року, в залежності від встановленої НБУ облікової ставки. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 15 000 грн., 3% річних у розмірі 1039 грн. 35 коп., інфляційних втрат у розмірі 8925 грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 7615 грн. 05 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, який було залишено без розгляду за заявою позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, пояснивши, що в борг відповідачці він надав свої особисті грошові кошти, які відповідачка до теперішнього часу не повернула. Крім того, погодився на укладення мирової угоди із відповідачкою на стадії виконання рішення суду про стягнення суми боргу із умовою погашення суми боргу у розмірі 15 000 грн. до 01.10.2017 року з боку відповідачки, а з його боку відмовою від стягнення інфляційних втрат, 3% річних та процентів.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити із наведених в позові підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні визнала позов, пояснивши про наявність у неї боргових зобовязань перед позивачем у розмірі 15 000 грн., які зобовязалася повернути до 01.10.2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував, підтримав пропозицію укладення мирової угоди на стадії виконання рішення суду.

Вислухавши позивача і відповідачку та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов наступного.

На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1, 4 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2013 року позивач надав відповідачці ОСОБА_2 в борг грошові кошти 15000 грн., які остання зобов'язалася повернути до 24.06.2014 року, що підтверджується розпискою від 24.06.2013 року.

Термін повернення позивачеві боргу минув, відповідачкою позивачеві борг не повернуто, тому позивач вправі вимагати від відповідача повернення боргу в судовому порядку.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

В судовому засіданні відповідачка визнала позов, при цьому визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб

Також суд приймає до уваги наявність оригіналу боргового документу у кредитора, що свідчить про існування невиконаного зобовязання.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачкою порушено зобовязання за договором позики по сплаті боргу, у звязку з чим на теперішній час заборгованість відповідачки перед позивачем складає 15 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, у звязку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

При цьому зазначений договір не є безпроцентним відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Згідно із складеним позивачем розрахунком, належні йому 3% річних у розмірі 1039 грн. 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 8925 грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 7615 грн. 05 коп.

Позивачем зазначені розрахунки не оспорювалися, тому суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, стягує з відповідачки на користь позивача 3% річних, інфляційні втрати, проценти за користування позикою у наведеному позивачем розмірі, задовольняючи позовні вимоги в цій частині.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача

Керуючись наведеними нормами матеріального права, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 88, 174, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24.06.2013 року у розмірі 15000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 1039 грн. 35 коп., інфляційних втрат у розмірі 8925 грн. 00 коп., проценти за користування позикою у розмірі 7615 грн. 05 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя О. В.Чернова