Справа № 640/4444/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 звернулась до суду з поданням, відповідно до якого просить тимчасово обмежити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що в провадженні Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Х/о на виконання перебуває виконавче провадження ВП 52098438 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області по справі № 616/160/15-ц від 28.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 380 546,00 грн. Вищевказаний виконавчий документ надійшов до виконання 01.09.2016 р. Копії постанов про відкриття виконавчого провадження 01.09.2016 р. направлені сторонам виконавчого провадження. В результаті вжитих державним виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника та отримання джерел доходів, встановлено наступне. Згідно відповіді з ДПІ про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб від 02.09.2016 року інформація щодо сум доходів, нарахованого податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Згідно відповіді ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах від 02.09.2016 р., за боржником не зареєстровано рахунків. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 08.09.2016 р., інформація відсутня. Згідно відповіді з ВДАІ 2000 за боржником зареєстровано: Volkswagen Transporter, 2003, білий, д/н АХ 7101, № кузова WV1ZZZ70Z3H079184; Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, білий, 2000, д/н АХ 2928ЕН, № кузова WDB9036631R200300; Mitsubishi Pajero, сірий, 2007, д/н НОМЕР_2, № кузову JMYLYV97W7J710815. Вказані автотранспортні засоби 21.10.2016 р. оголошено у розшук. З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем 17.10.2016 р. здійснено вихід за адресою: м. Харків, вул. Метробудіників, б. 9, кв. 138, та встановлено, що двері квартири ніхто не відчинив. Державним виконавцем 04.10.2016 року винесено постанову про арешт та оголошення заборони відчуження всього майна боржника. Державний виконавець посилається на те, що 24.10.2016 року до нього на прийом зявився боржник, ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та зобовязався виконати рішення суду найближчим часом. Проте, боржником рішення суду про стягнення суми боргу у добровільному порядку не виконується до теперішнього часу.

Таким чином, наявність у боржника невиконаних зобовязань є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

У судове засідання державний виконавець не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши подання, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити виходячи з наступного.

На виконанні Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Х/о знаходиться виконавчий документ виконавчий лист Великобурлуцького районного суду м. Харкова, справа № 616/160/15-ц, провадження 2/616/10/16, від 28.07.2016 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 03.04.2012 року в розмірі 200 000,00 грн., трьох процентів річних за період з 31.12.2012 р. по 30.06.2015 р., що складає 27 346,00 грн., інфляційної складової за період з 31.12.2013 р. по 30.06.2015 року, що складає 153 200,00 грн., а всього 380 546,00 грн.

Звертаючись з поданням до суду державний виконавець посилається на те, що боржником рішення суду про стягнення заборгованості в добровільному порядку не виконується, боржник має невиконані зобовязання на території України та ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Посилається на те, що наявність у боржника зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.п. 2, 8 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та вїзду в Україну» невиконання рішення суду є підставою для заборони виїзду з України.

Вимогами п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Державним виконавцем надано до суду: копію виконавчого листа № 616/160/15-ц, провадження 2/616/10/16, від 28.07.2016 року, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.09.2016 р. ВП 52098438; копію відповіді № НОМЕР_3 від 02.09.2016 р. на запит до ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями відповідно до якого платник податків з таким податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває; копію відповіді № НОМЕР_4 від 02.09.2016 р. на запит до ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи відповідно до якої інформації не знайдено; копію відповіді № НОМЕР_5 від 02.09.2016 року на запит до ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії відповідно до якої інформацію не знайдено; копію відповіді № НОМЕР_6 від 02.09.2016 року на запит до ДПС України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб відповідно до якої інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку відсутня; копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.10.2016 року, ВП 52098438; копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП 52098438; копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 18.10.2016 р.; копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 18.10.2016 р.; копії облікових карток приватних транспортних засобів на автомобілі - Volkswagen Transporter, 2003, білий, д/н НОМЕР_7, № кузова WV1ZZZ70Z3H079184; Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, білий, 2000, д/н АХ 2928ЕН, № кузова WDB9036631R200300; Mitsubishi Pajero, сірий, 2007, д/н НОМЕР_2, № кузову JMYLYV97W7J710815; копію акта державного виконавця від 11.10.2016 року; копія постанови про розшук майна боржника від 21.10.2016 року, ВП 52098438.

Проте до суду не було надано інших матеріалів виконавчого провадження, які підтверджують повноту проведення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а також про обізнаність боржника про існування вказаного виконавчого провадження.

З наданої державним виконавцем копії розписки про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 24.10.2016 р. не вбачається хто саме ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження та якого саме.

Суду не надано відомостей щодо наявності у ОСОБА_3 документа громадянина України на право виїзду з України і вїзду в неї, перелік яких зазначений в ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», що унеможливлює відмову у виїзді за кордон. Також державний виконавець не надав доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_3 має намір виїхати за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон, а також громадянинові, який має паспорт може тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може, але не зобов'язаний вживати заборону на виїзд боржника.

При цьому, сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є, відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», безумовною підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Отже, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним судом України у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Між тим, матеріали подання не міститься будь-яких доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання ним зобов'язань за рішенням суду, доводи державного виконавця щодо ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, покладених на нього державним органом та можливості боржника виїхати за межі України ґрунтуються лише на припущеннях.

Суду не надано доказів на підтвердження виклику боржника до виконавчої служби з приводу вищевказаного виконавчого провадження та взагалі щодо обізнаності останнього про наявність такого виконавчого провадження.

При цьому суд враховує, що саме державний виконавець, як ініціатор вирішення питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві на виїзд, зобов'язаний зазначити у поданні передбачені законом підстави для такого обмеження і надати відповідні докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки не доведено доцільності застосування до боржника заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом пяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Ніколаєнко