АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1300/17 Головуючий 1 інст. Лазюк С.В. Справа № 638/8639/15-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: стягнення збитків
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, який подалі уточнив у жовтні 2015 року. Просив стягнути на його користь з ПАТ НАСК «ОРАНТА» 50 000,00 грн. матеріального збитку, 2500,00 грн. компенсації моральної шкоди, а з відповідача ОСОБА_4 просив стягнути на його користь 112914,20 грн. матеріального збитку, 2500,00 грн. - компенсації моральної шкоди, які завдані йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26.10.2014 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що 26.10.2014 року під час дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), був пошкоджений належний йому на праві власності автомобіль НОМЕР_1. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року винним у скоєнні вказаної ДТП було визнано ОСОБА_4

Цивільну відповідальність ОСОБА_4 як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля НОМЕР_2, було застраховано ПАТ НАСК «Оранта» на підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На його звернення до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування ТДВ «СК «Ораната» своїм листом від 20.03.2015 року за №09-02-09/4313 відмовила у такій виплаті.

Під час ДТП і після цього він (ОСОБА_6А.) відчував і продовжує відчувати моральні страждання, які викликані хвилюванням від того, що сталася ДТП, наслідками якої стала втрата сну, головні болі, підвищена нервовість. Був порушений його нормальний уклад життя. Позивач змушений витрачати свій час на незаплановане відвідування різних інстанцій та організацій, підготовку позовної заяви для звернення до суду, замість того щоб приділяти час своїй родині та собі. Зазначене заподіювало психічні страждання, неспокій, нервозність, що негативно відображається на його психологічному стані.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено та стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на його користь майнову шкоду у розмірі 50 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 112 914,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 500,00 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_6 суму судового збору: з ПАТ НАСК «Оранта» у розмірі 525 грн. та із ОСОБА_4 - у розмірі 1 154,15 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 березня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 червня 2016 року вищевказана справа була знята з апеляційного розгляду на направлена до Дзержинського районного суду міста Харкова для вирішення питання про перегляд заочного рішення цього суду від 02 грудня 2015 року за заявою відповідача ПАТ НАСК «Оранта».

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 липня 2016 року заяву ПАТ НАСК «Оранта» про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2015 року залишено без задоволення.

З вказаним заочним рішенням не погодився ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_6 майнової шкоди у розмірі 112 914,20 грн. 20 коп., моральної шкоди в розмірі 2 500,00 грн. та судового збору у розмірі 1 154,15 грн.

Вказує, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30.01.2015 року №191, яким визначено, що заподіяні ОСОБА_6 в наслідок ДТП збитки, складають 162 264,20 грн., не відповідає вимогам ЦПК України, тому є неналежним доказом.

Зазначає, що з вищевказаного акту оцінки не вбачається причинно-наслідкового звязку між подіями ДТП за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та пошкодженнями, завданими автомобілю НОМЕР_1 внаслідок цих подій.

З вказаним заочним рішенням не погодилось і ПАТ НАСК «Оранта» в особі представника ОСОБА_3 та звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить скасувати це заочне рішення в частині стягнення із страхової компанії грошових коштів, та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ПАТ НАСК «Оранта» залишити без задоволення.

Вказує та те, що моральна шкода відшкодовується особою, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а не із страхової компанієї.

Зазначає, що згідно висновку експертного транспортного дослідження №1156-15-ТТ від 14.03.2015 року, встановлено, що з технічної точки зору, пояснення заявників про механізм утворення всього обєму пошкоджень автомобіля НОМЕР_1, як наслідок контакту з автомобілем НОМЕР_2 при заявлених обставинах ДТП, в обсязі наданої слідової інформації, не підтверджується відповідністю всіх пошкоджень та механізмами їх утворення, що свідчить про технічну неспроможність заявленої версії в цілому, тому страховику було неможливо встановити розмір заподіяної шкоди.

В запереченнях на апеляційні скарги ОСОБА_6 в особі свого представника адвоката ОСОБА_7 просить відхилити їх за необґрунтованістю доводів та залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги ОСОБА_4 та ПАТ НАСК «Оранта» підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Між тим, оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_6А, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було спричинено майнову та моральну шкоду в наслідок вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, що встановлено судовим рішенням по адміністративній справі. Тому з урахуванням вимог ч.17 ст. 9 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції вважав можливим стягнути на користь позивача з відповідачів як матеріальну так і моральну шкоду у відповідних розмірах.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 26.10.2014 року в дорожньо-транспорній пригоді, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_4, був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1., який зареєстрований за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2014 року ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення., передбаченого ст. 124 КпАП України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави.

Вказана постанова суду є преюдиціальною згідно вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України при розгляді цієї справи.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 30.01.15 року за № 191 вбачається, що збитки, заподіяні ОСОБА_6 у звязку з винними діями водія ОСОБА_4 від пошкоджень в результаті ДТП, становлять 162 264,2 грн.

Відповідно до договору про надання послуг по незалежній оцінці від 23 грудня 2014 року вартість дослідження субєкта оціночної діяльності ОСОБА_8 склала 650 грн.

Згідно ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до норм ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 17 ст.9 вказаного Закону передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі, коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Доводи апеляційних скарг про те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30.01.2015 року №191 є неналежним доказом, нічим не доведені та не можуть бути прийняті судом.

Висновок експертного транспортного дослідження №1156-15-ТТ від 14.03.2015 року, на який посилається представник ПАТ НАСК «Оранта», не містить розрахунку вартості майнової шкоди, заподіяної позивачу у звязку з винними діями водія ОСОБА_4 в результаті ДТП, тому не спростовують висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30.01.2015 року №191.

Жодних інших розрахунків вартості майнової шкоди, спричиненої в наслідок дорожньо транспортної пригоди, що сталася 26.10.2014 року, матеріали справи не містять.

Відповідно до висновку спеціаліста автотоварознавчого дослідження №191 від 30 січня 2015 року вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля НОМЕР_1, 2008 р.в. на дату ДТП 26.10.2014 року визначається рівній ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження та складає 162 264,20 гривень.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд, з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Однак передати відповідачу ОСОБА_4 (після відшкодування ним збитків позивачу) залишки автомобіля НОМЕР_1, 2008 р.в., належного ОСОБА_6, останній позбавлений можливості, оскільки він вже не є власником цього транспортного засобу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції від 10.11.2016 року ОСОБА_6 пояснив, що належний йому автомобільНОМЕР_1, 2008 р.в. в пошкодженому після вищевказаної ДТП стані він продав 13 лютого 2015 року за генеральною довіреністю ОСОБА_9, отримавши від останнього еквівалент 4000 доларів США. Подалі цей автомобіль було продано іншій особі - ОСОБА_10 (час запису в журналі судового засідання від 10.11.2016 року з 12:21:15 до 12:27:07).

Крім того, відповідно до довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС автомобіль ОСОБА_6 зареєстрований за договором купівлі-продажу від 22.08.2015 року на ОСОБА_10, на якого оформлено свідоцтво про реєстрацію СХТ 356518. Підставою проведення реєстраційних дій була довідка-рахунок ВІА 653726 від 20.08.2015 року.

Представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 зазначені обставини в судовому засіданні апеляційного суду не оспорював.

У звязку з зазначеним з винної особи ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню різниця між вартістю матеріальної шкоди та вартістю транспортного засобу на час його відчуження ОСОБА_6, тобто з 13.02.2015 року.

Виходячи з курсу НБУ гривні до долару США на 13.02.2015 року вартість 1 дол. США складає 25,9185 гривень.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 отримав за продаж залишків автомобіля 4 000 дол. США, що станом на 13.02.2015 року складає (4 000 * 25,9185) 103 674 гривні.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4 було застраховано в НАСК «Оранта» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 28.03.2014 року, згідно якого страхова сума встановлена в розмірі 50 000 гривень, розмір франшизи, відповідно до п. 1.3. цього договору при настанні першого та другого страхового випадку, встановлено в розмірі 510 гривень.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якої відшкодовується збиток, завданий майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Виходячи з наведеного, із ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6 підлягають стягненню матеріальні збитки в сумі (50 000 510) 49 490 гривень.

Таким чином, на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі (162 264,20 103 674 49 490 +510) 9610,20 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.95р.№4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Як розяснено у п. 4 вказаної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Наявність причинного зв'язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою і моральною шкодою дає можливість визначити суб'єкта її відповідальності та її межі, тобто особа має нести відповідальність лише за ту шкоду, яка викликана саме її поведінкою.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України та врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності та справедливості та інші обставини, що відповідає розясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.95р.№4 та правомірно стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобовязань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобовязальними. У випадку порушення зобовязання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом.

Згідно до ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.п. 3, 4 ст.23 ЦК України таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, судом першої інстанції було помилково стягнуто моральну шкоду з ПАТ НАСК «Оранта». Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2015 року в цій частині підлягає скасуванню.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судові витрати стягуються з позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а з відповідача пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні якої позивачеві відмовлено в порядку вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.п. 2, 3 ч.1 ст.307, ст.309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4та Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2015 року змінити.

Скасувати вказане рішення суду в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 2 500 (дві тисячі пятсот) гривень та відмовити ОСОБА_6 в задоволенні його позову в цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_6 в іншій частині задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 49 490 (сорок девять тисяч чотириста девяносто) гривень, 546 (пятсот сорок шість) гривень витрати на проведення дослідження спеціаліста та судовий збір в сумі 494 (чотириста девяносто чотири) гривні 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у відшкодування майнової шкоди 9610 (девять тисяч шістсот десять гривень), 104 (сто чотири) гривні витрати на проведення дослідження спеціаліста та судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: