Справа № 182/6435/16-ц
Провадження № 2/0182/778/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.04.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, посилаючись на наступні обставини.

14.12.2015 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/7484/15-ц, провадження № 2/0182/3959/2015 з нього були стягнуті аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на його користь в розмірі 1/4 частини заробітку та інших доходів відповідача кожного місяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання, тобто до 01.02.2019 року в особі матері ОСОБА_2, починаючи з 12.10.2015 року. 19.10.2016 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду у справі № 182/3943/16-ц, провадження № 2/0182/3144/2016, з нього були стягнуті аліменти на неповнолітніх доньку Богдану, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на їх користь до повноліття в розмірі 1/4 частини заробітку та всіх доходів кожного місяця, починаючи з 22.07.2016 року, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожного місяця в особі матері ОСОБА_5. Після стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_3 в особі ОСОБА_2 погіршилось його матеріальне становище у звязку із втратою роботи. До цього часу він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку і вимушений перебиватися тимчасовими заробітками. Крім того, в жовтні 2016 року з нього стягнуті аліменти на двох малолітніх дітей: доньки Богдани та сина ОСОБА_4. На даний час він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від свого доходу, однак він не заперечує сплачувати аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини від свого доходу. До того ж йому відомо, що ОСОБА_6 отримує стипендію, але її розмір йому не відомий. Вважає, що змінилось його матеріальне становище, однак вирішити питання про зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання старшого сина, можливо лише в судовому порядку. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз'яснено, що, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин звернувся до суду і просить постановити рішення суду, яким знизити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), що стягуються з нього на користь сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення його навчання, тобто до 01.02.2019 року, в особі матері ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та просив суд зменшити розмір аліментів на старшого сина ОСОБА_3 з ? частини до 1/8. Суду пояснив, що зараз проживає зі своєю другою дружиною та їх двома молодшими дітьми однією родиною. Однак, рішенням Нікопольського міськрайонного суду на цих двох дітей також стягнуті аліменти в розмірі ? частини його заробітку та інших доходів. На теперішній час не працює, перебивається випадковими заробітками в колгоспі, бо треба на щось жити. В нього є підсобне господарство і він не відмовляється надавати сину допомогу продуктами харчування. Однак, відповідачка бажає лише грішми. Раніше він утримував не лише всіх своїх дітей та другу дружину, а й свою стареньку маму, а 13.03.2017 року його мама померла.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечувала, згідно наданих нею заперечень, в яких вказувала на те, що її син ОСОБА_6 є студентом 2 курсу Технологічного коледжу Дніпропетровського аграрно - економічного університету денного відділення за спеціальністю 5.05170103 „Зберігання і переробка зерна з 01 вересня 2015 року. Закінчення коледжу - 01.02.2019 року. У зв'язку із навчанням на денній формі, син не має змоги працювати та утримувати себе самостійно. Дитина отримує стипендію у розмірі приблизно 500 грн. за досягнення у навчанні. В той же час, його стипендія та її допомога не у повному обсязі покриває потреби її сина. Син проживає у гуртожитку у м.Дніпро, що підтверджується довідкою. Наразі проживання на рік становить 3 200 грн. В період перебування за межами навчального закладу син потребує коштів на придбання одягу, продуктів харчування, розвитку здібностей, духовного та фізичного розвитку, проїзд, житло та забезпечення інших матеріально - побутових умов, з урахуванням його віку. Також грошові кошти необхідні для періодичного оздоровлення та відпочинку. Зокрема, ОСОБА_6 необхідно постійно придбавати товари, як то засоби особистої гігієни, канцелярські товари, учбову літературу та інвентар, інколи ліки, здавати кошти у фонд коледжу, оплачувати за заняття в спортивній секції тощо. Середній розмір витрат на місяць становить приблизно 3 000-3 500 грн. Відповідно до ст.23, 48, ч.3 ст.53 Конституції України, кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільною характеру. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості за умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювані особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування. Ч.3 Конвенції ООН про права дичини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно зі статтею 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є правом, а не обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливого повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Поряд з цим, у додаткових витратах на дитину батько участі не приймає, обмежуючи участь у вихованні виключно сплатою аліментів і то нерегулярно. Отже, для належного забезпечення прав ОСОБА_6, передбачених Конституцією України та міжнародними актами, йому необхідна фінансова допомога батька. Вважає, що позивач має обов'язок надавати матеріальну допомогу на утримання дитини на час навчання, але від надання такої допомоги він ухиляється. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечувати сина, а також виконувати всі інші обов"язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їх спільної дитини. Статтею 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувані своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть, надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства на стягнення аліментів, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, за час спільного життя на здоров'я ніколи не скаржився. Крім того, вона має ще одну дитину - ОСОБА_7, якого їй також необхідно утримувати. Вона змушена сама утримувати та виховувати синів, її доходів недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання старшого сина. За останній час їй було відомо, що стягнення за виконавчими документами, крім сплати аліментів на дітей від іншого шлюбу, з позивача не справляються. Позивач проживає зі своєю сім'єю та аліменти стягнуті формально для зменшення розміру аліментів на ОСОБА_8 Щодо матеріального становища позивача зазначає, що вони проживають поряд, а тому вона бачить, що позивач їздить на новому автомобілі, постійно покращує своє домогосподарство, також він утримує свійських тварин (корів та інше), з чого також отримує прибуток. Зі слів знайомих, позивач працює на підприємстві ТОВ "Придніпровський" тільки не офіційно. До того ж зазначає, що позивач не виконує належним чином обов'язки, покладені на нього законом та рішенням суду, а саме у нього існує заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина у розмірі 5 727,79 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по аліментам. Зазначає, що вона офіційно не працює, та для належного утримання сина від першого шлюбу грошовими коштами їй допомагає її нинішній чоловік. Також, відповідно до сімейного законодавства, батьки рівні у своїх обов'язках щодо утримання дітей. Таким чином, при сплаті позивачем аліментів у розмірі, встановленому судовим рішенням від 14.12.2015 року, а саме 1/4 частину доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечується їх рівність при несенні обовязку утримання дитини. При таких умовах вважає, що необхідно залишити аліменти на сина ОСОБА_3 у розмірі, встановленому рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі №182/7484/15-ц, а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. В судовому засіданні доповнила, що вона й на теперішній час не працює, займається вдома підсобним господарством, а чоловік працює на ринку. В сина стипендія 500 грн. і то, якщо він успішно здасть сесію. В неї є ще одна дитина 11 років. І фактично їх всіх утримує її теперішній чоловік. А позивач утримує 3 корови, платить найманим працівникам, які в нього працюють, підробляє в колгоспі, а на сина грошей немає.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду від 14.12.2015 року, з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на навчання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення навчання, тобто до 01.02.2019 року, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 12.10.2015 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.4-5). Однак, 19.10.2016 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позивача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх заробітків та доходів на утримання молодших дітей: доньки Богдани, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Суд приймає до уваги доводи відповідачки та пояснення позивача про те, що діти разом з дружиною проживають однією сімєю з позивачем. Однак, навіть за цих підстав, суд погоджується з доводами позивача про те, що він все одно утримує двох своїх молодших дітей та дружину.

Суд також приймає до уваги й ту обставину, що син сторін ОСОБА_8 отримує стипендію в розмірі 830 грн. 00 коп.

Тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, зменшивши розмір аліментів, що стягуються на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення його навчання з ? частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця.

Керуючись ст.192 СК України, ст. 3, 10, 15, 57, 58, 60, 212, п.7 ст.214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно до закінчення навчання, тобто до 01.02.2019 року, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_9