АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4119/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/1165/17 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Шмигельська І.З.

з участю прокурора ВП Тернопільського гарнізону Трояна Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України Тернопільського обласного військового комісаріату на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.08.2017 р. по справі за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину ,-

ВСТАНОВИЛА:
28 березня 2017 р. заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону в ході вивчення стану додержання бюджетного законодавства службовими особами військових формувань встановлено факт порушення законних інтересів держави щодо відшкодування витрат в сумі 3045000 гривень у зв`язку із смертю військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Позивач зазначив, що вказані військовослужбовці загинули під час виконання обов`язків військової служби, що стало підставою для виплати ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей рідним загиблих грошового відшкодування на загальну суму 3045000 грн.

Позивач вказав, що військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 загинули внаслідок вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 412 КК України, що підтверджується вироком Тернопільського міськрайонного суду від 22.06.2016 р.

Тому, на підставі ч. 1 ст. 1166, ст. 1191 ЦК України просив стягнути із ОСОБА_1 на користь військового комісаріату майнову шкоду у розмірі 3045000 грн., яка була виплачена військовим комісаріатом близьким родичам загиблих військовослужбовців.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.08.2017 р. у задоволенні позову заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, відмовлено.

В апеляційній скарзі заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заступник військового прокурора вказав, що судом не враховано того, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_2 , сержант ОСОБА_3 , солдати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , старший солдат ОСОБА_6 загинули внаслідок вчинення сержантом ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 412 КК України, що стверджується вироком Тернопільського міськрайонного суду від 22.06.2016 р. по справі № 657/692/15- к, який набрав законної сили. Отже, причинний зв`язок між незаконними (злочинними) діями відповідача та смертю військовослужбовців є преюдиційним фактом, який установлений судом. Тернопільський обласний військовий комісаріат відшкодував завдану шкоду рідним загиблих військовослужбовців в загальній сумі 3045000 грн, тому саме цю суму повинен відшкодувати відповідач в порядку регресу.

Заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону зазначив, що оскільки смерть військовослужбовців спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а злочинними діями ОСОБА_7 , відшкодування підлягає стягненню із відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що із ОСОБА_1 уже було стягнуто розмір заподіяної ним прямої дійсної шкоди, завданої військовій частині унаслідок вчинення кримінального правопорушення, а проведені із бюджету виплати одноразової допомоги членам сімей загиблих військовослужбовців у розмірі 3045000 грн. не є прямою дійсною шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, а є гарантованою державою соціальною виплатою, яка не підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2016 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129 КК України, ч.2 ст.412 КК України, та призначено йому з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання 3 роки позбавлення волі. Крім цього, цивільний позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 в користь військової частини польова пошта НОМЕР_1 грошові кошти на суму 101892,12 гривень та на користь військової частини польова пошта НОМЕР_3 грошові кошти на суму 40426,46 грн.

Як видно із змісту вказаного вироку, сержант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , діючи із злочинною самовпевненістю, порушуючи вимоги ч.2 ст.21 Кодексу цивільного захисту України, п.5.2.12 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року №126 та вимоги статутів Збройних Сил України, 01 лютого 2015 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в наметі свого підрозділу на території польового табору бажаючи нагріти приміщення намету, будучи обізнаним про встановлений порядок та умови розпалювання опалювальної печі, діючи із злочинною самовпевненістю, недбало поставився до виконання покладених обов`язків з пожежної безпеки та залишивши поряд із опалювальною піччю пластмасову ємність із 20 літрами легкозаймистої речовини, вилив у отвір пічки цю речовину, що зумовило її різке займання та виникнення пожежі. Внаслідок пожежі від отриманих опіків загинули 6 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 - молодший сержант ОСОБА_2 , сержант ОСОБА_3 , солдати - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , а також спричинено інші тяжкі наслідки у вигляді заподіяння військовослужбовцям військових частин польова пошта НОМЕР_3 і польова пошта НОМЕР_1 тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості. Також під час пожежі знищено зброю, бойові припаси та інше військове майно військових частин на загальну суму 142348,58 грн.

Відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених із військової служби від 02 квітня 2015 року №12 та наказу т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.05.2015 року №164 агд, на підставі поданих документів батьку та матері загиблого старшого солдата ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 призначені виплати у розмірі 304500 грн. кожному на загальну суму 609000 грн, які їм виплачені ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно платіжних доручень №487 та №488 від 07 травня 2015 року.

Згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30 червня 2015 року №299агд матері загиблого солдата ОСОБА_5 - ОСОБА_11 призначено виплату в сумі 609000 грн., яку їй виплачено Тернопільським обласним військовим комісаріатом згідно платіжного доручення №740 від 30 червня 2015 року.

Також, згідно протоколу засідання вказаної комісії від 29 травня 2015 року №15 та наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.06.2015 року №228 агд, батьку та матері загиблого солдата ОСОБА_4 - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 призначені виплати у розмірі 304500 грн. кожному на загальну суму 609000 грн., які їм виплачені ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно платіжних доручень №738 та №739 від 30 червня 2015 року.

Аналогічні виплати призначені батьку, матері та дружині загиблого сержанта ОСОБА_3 - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у розмірах 152500 грн., 152500 грн., 304500 грн. відповідно на загальну суму 609000 грн., які їм виплачені ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно платіжних доручень №733, 734 та 735 від 30 червня 2015 року, а також матері та дружині загиблого молодшого сержанта ОСОБА_2 - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у розмірах 203000 грн. та 406000 грн. відповідно на загальну суму 609000 грн., які їм виплачені ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно платіжних доручень №485,486 від 30 червня 2015 року.

Усього членам сімей загиблих військовослужбовців військової частини пп НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 виплачені грошові кошти на загальну суму 3045000 гривень.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Таким чином, позивач здійснив виплату членам сімей загиблих військовослужбовців відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний статус та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ні зазначений Закон, ні Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги не передбачає право особи, яка здійснила виплату допомоги, яка гарантована державою, зворотної вимоги до винної особи про повернення вказаної виплати.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до ст. 11 ЦК України є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобовязання із заподіяння шкоди це цивільне правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) вправі вимагати відшкодування заподіяної йому шкоди у повному обсязі, а інша сторона (завдавач) зобов`язана відшкодувати шкоду, заподіяну його діями.

Зобов`язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, належать до позадоговірних зобов`язань, крім випадків визначених законом.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної ради України від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР, із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 21 грудня 2000 року N 2171-III зазначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, інструкціями та іншими нормативними актами.

Відповідно до п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Пунктом 13 вказаного Положення зазначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

У випадках, передбачених п. 14 зазначеного Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Судом також встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду, який набрав законної сили, задоволено цивільний позов до ОСОБА_1 , стягнуто із останнього в користь військової частини польова пошта НОМЕР_1 грошові кошти на суму 101892,12 гривень та на користь військової частини польова пошта НОМЕР_3 грошові кошти на суму 40426,46 грн. матеріальних збитків зазначеним військовим частинам, завданим внаслідок вчинення злочину.

Тобто, із ОСОБА_1 уже стягнуто розмір заподіяної ним прямої дійної шкоди, завданої військовим частинам унаслідок вчиненням ним кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, суд першої інстанції, із урахуванням тих обставин, що з ОСОБА_1 уже було стягнуто заподіяну ним пряму дійсну шкоду, завдану військовим частинам, унаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що Міністерство оборони виплатило гарантовану державою грошову допомогу, а не відшкодувало потерпілим заподіяну ОСОБА_1 пряму шкоду. Виплата одноразової грошової допомоги є обов`язком Міністерства оборони України у разі загибелі військовослужбовців, а тому здійснення ним таких виплат членам сім`ї загиблого не пов`язано з безпосередніми злочинними діями ОСОБА_1 в розумінні ст. 1166 ЦК України, і відповідно Міністерство оборони не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28.08.2017 р. у справі за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій