Справа №295/8031/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНО)

04.12.2017 року м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА У СКЛАДІ:

Головуючого судді Перекупки І.Г. За участі секретаря Сидорець К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітній дитині без згоди батька,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3 до досягнення нею 14-річного віку, а саме до 17.11.2022 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду. Під час даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до рішення суду залишена на проживання з матірю. Позивач має можливість разом з донькою виїхати в за кордон з метою оздоровлення дитини, однак отримати згоду відповідача не вбачається можливим., оскільки на неодноразові прохання відповідач ігнорує.

04.12.2017 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позові (а.с.35).

Відповідач в судові засідання 17.10.2017 р. та 04.12.2017 р. не зявлявся, судові повістки повернулись на адресу суду не врученаі у звязку із закінченням терміну зберігання, оскільки відповідач не зявлявся до поштового відділення за отриманням листів (а.с. 19-22, 25-26, 30, 33-34).

Судові повістки та виклики направлялись на адресу відповідача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с.15), тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради ОСОБА_5 в судове засідання направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.36).

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі вимог ст.ст.158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження Серії 1-ТП №090500, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Зі змісту рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14.01.2014 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні при матері (а.с.8-10).

20.06.2017 року позивач направила письмове повідомлення ОСОБА_3 з проханням надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки за межі України в її супроводі (а.с.1).

Станом на день звернення до суду з позовом відповідач збудь-якої відповіді позивачу не надав.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини.

Як вбачається з статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 22 частини 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

З частин 1,3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності.

Суд приходить до переконливого висновку про задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини, яка не досягла 16-річного віку за межі України без згоди батька, оскільки останній чинить перепони для матері, що виражається у ненаданні дозволу на виїзд за кордон, що суперечить Конвенції про права дитини, якою встановлено, що дитина повинна бути забезпечена спеціальним захистом, їй повинні бути надані можливості та сприятливі умови, для фізичного, розумового, духовного розвитку.

Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 57-60, 88, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст. 7 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 до досягнення нею 14-річного віку, а саме: до 17.11.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640, 00 гривень.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Богунським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання ним копії цього рішення.

Суддя І.Г. Перекупка