Ухвала

іменем україни

07 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на те, що 30 березня 2010 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у борг грошові кошти у розмірі 125 000 доларів США строком до 01 вересня 2011 року. Поручителем за цим договором виступила дружина позичальника - ОСОБА_6 Взяті на себе зобов'язання відповідачі не виконали, грошові кошти не повернули.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь 2 677 500 грн. боргу за договором позики, процентів за користування позикою у розмірі 170 624,90 грн. та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики у розмірі 52 249 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 серпня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1 221 887,90 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 30 березня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 125 000 доларів США строком до 01 вересня 2011 року.

Поручителем за цим договором виступила дружина позичальника - ОСОБА_6

Судом установлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16 вересня 2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Херсонської області від 31 жовтня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 1 221 887,90 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник, як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що ОСОБА_6 як солідарний боржник (поручитель) відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Разом з тим, відсутність у судових рішеннях посилання на норми права щодо поруки, зокрема ст. 553 ЦК України, не впливає на законність та обґрунтованість вказаних рішень, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К.Гримич