Справа № 263/9260/16-ц
Провадження № 6/263/243/2017
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, перевіривши матеріали подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України відносно ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Крушеницька В.А. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України відносно ОСОБА_3 до виконання зобовязання за виконавчим документом. На обґрунтування вимог заявник посилається на те, що на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя знаходиться виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №263/9260/16-ц, виданий 03.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 25.07.2016 року до повноліття. Однак боржником рішення не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 01.12.2017 року заборгованість по виконавчому провадженню складає 16 695,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Суд, вивчивши матеріал справи, прийшов до висновку, що вказане подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України, ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а також за змістом ст. 313 ЦК України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За положеннями п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно із п.5 ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобовязань, можливо обмеження у праві виїзду за межі України.

Звертаючись до суду, державний виконавець обґрунтовував подання такими складовими як наявність невиконаного рішення, не наданої декларації, не здійснено будь-яких дій на його виконання, що зумовили необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення виконання виконавчого документу.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в листі від 01.02.2013р. "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

При зверненні до суду державним виконавцем надано лише довідку-розрахунок від 01.12.2017 року В16, пояснення ОСОБА_3 від 20.11.2017 року в яких зазначено, що він наразі не працює, ніякого доходу, заощаджень не має, рухове та нерухоме майно відсутнє, а також копію виконавчого листа №263/9260/16-ц.

У даному випадку державним виконавцем не додані докази того, що ним були виконані дії щодо розшуку нерухомого та рухомого майна, коштів боржника на рахунках, в установах банків, не перебуває на обліку ПФУ як отримувач пенсії.

На підставі ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 8, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України відносно ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.В. Киян