Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27.03.2017 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка Запорізької області цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 25 липня 2014 року, громадянин України ОСОБА_2, паспорт серії СЮ № 286643, виданий Дніпрорудненським МВМ Василівького РВ УМВС України в Запорізькій області, який мешкає за адресою: м. Дніпрорудне пр.. Ентузіастів 1, кв. 47, позичив у нього гроші у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень за усною угодою позики.

При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 25.07.2014 року. Термін повернення боргу в розписці не зазначений, позика була надана зі сплатою 10% від суми боргу щомісячно, що складає 1000 (одну тисячу) гривень.

З моменту отримання грошей та по січень 2016 року відповідач виконував умови позики, однак, з початку 2016 році перестав виплачувати щомісяця суму процентів.

Починаючи з 2016 року позивач постійно в усній формі вимагав у відповідача повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання.

23 листопада 2016 року позивач вимушений був направити відповідачеві письмову вимогу про повернення боргу, вказавши строк повернення боргу - 5 днів з моменту отримання вимоги. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав вимогу 13.12.2016 року, однак, до теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання.

Розпискою від 25.07.2014 року обумовлено стягнення відсотків в розмірі 10% від суми боргу щомісяця, що складає, починаючи з січня 2016 року по теперішній час - 1000 гривень, за 12 місяців - 12000 (дванадцять тисяч) гривень. Таким чином, на кінець 2016 року сума боргу складає 22000 (двадцять дві тисячі) гривень.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 10 000 гривень, 12 000-10% на місяць, починаючи з січня 2016 року; суму за надання юридичної допомоги у розмірі 2000 гривень; сплачену суму судового збору - 551 грн. 20 коп.

В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

В судове засідання представник позивача в особі ОСОБА_3 не зявилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим, керуючись ст. ст.76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімум доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2014 року відповідач взяв у позивача в борг кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, що підтверджується розпискою, яка є в матеріалах справи. Термін повернення боргу в розписці не зазначений, позика була надана зі сплатою 10% від суми боргу щомісячно. Таким чином, сторони уклали договір позики.

Договір є обов'язковим для виконання всіма його учасниками, відповідно до вимог ст.526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства; ст.527 ЦК України, згідно якої боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор-прийняти виконання особисто; ст.530 ЦК України, згідно якої, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (дата) виконання боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства, ст.1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Позивач свої зобовязання за угодами виконав, передавши відповідачеві зазначену суму, а відповідач свої зобовязання з січня 2016 року не виконує, що підтверджується розпискою та поясненнями позивача, викладеними у позові.

Докази на підтвердження факту виконання умов договору відповідач суду не надав, хоча, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-які докази на підтвердження своїх заперечень проти позову (якщо такі є) відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача кошти за договором позики в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позивач просить суд стягнути з відповідача проценти у розмірі 12 000,00 гривень -10% в місяць, що передбачено розпискою, починаючи з січня 2016 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., які підтверджуються Договором про надання юридичної допомоги та представництва в суді, Актом виконаних робіт, дипломом та інш., які є в справі.

Також, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 551,20 грн., які підтверджуються квитанцією, яка є у справі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.208, 218, 256,258,261,267,526, 527, 530, 549-552, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57,58, 59, 60,84, 88,169,208, 209,212, 213, 214, 215, 226,228,232,233 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики - 10 000 (десять тисяч) гривень; відсотки у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2000 ( дві тисячі ) гривень, , а всього 24 000 (двадцять чотири тисячі).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551, 20 (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок) гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_4