Справа № 359/247/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/2051/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 28.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 2 вересня 2006 року по 7 листопада 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, та за час шлюбу ними спільно придбана квартира №101 загальною площею 91,3 кв.м, яка знаходиться в будинку №2-А по вулиці Мічуріна в м.Бориспіль Київської області.

Після розлучення вони не дійшли згоди щодо поділу квартири, тому посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за їх спільний рахунок оскільки половину від вартості квартири, яка була сплачена в жовтні 2006 року, була надана позивачу його батьком ОСОБА_5, іншу частину коштів надали родичі відповідачки. Крім того, він за згодою відповідачки отримав кредит в банку на ремонт квартири, та витратив отримані кошти на ремонт, а відповідачка, за його згодою передала квартиру в іпотеку для забезпечення повернення кредиту, проте відповідачка не визнає його права на частку даному спільному майні, просив суд визнати спірну квартиру обєктом права спільної сумісної власності сторін, розділити між ним та відповідачкою спірну квартиру шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири.

Відповідка проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що спірна квартира придбана на її особисті кошти, частину яких їй надала її бабуся ОСОБА_6 після продажу будинку та земельної ділянки, а частину вона отримала у борг у чоловіка її матері ОСОБА_7 Та обставина, що позивач отримав за її згодою кредит на її думку не доводить того, що вона визнавала квартиру спільною сумісною власністю. Крім того послалась, що отримані в кредит кошти позивач витратив на свої потреби.

Справа слухалась судами неодноразово.

Останнім Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року позов задоволено.

Суд визнав квартиру №101 загальною площею 91,3 кв.м, яка знаходиться в будинку №2-А по вулиці Мічуріна в м.Бориспіль Київської області обєктом права спільної сумісної власності сторін та розділив між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сумісно набуте майно шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини квартири. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом неповно зясовано обставини справи. Зазначила, що майно подружжя придбане за особисті кошти одного з подружжя не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя, при цьому позивач не зміг вказати та не вказав джерело походження коштів використаних на придбання квартири.

Крім того відповідачка у своїй скарзі послалась, що суд не зясував і мету придбання спірної квартири та не надав правової оцінки факту не проживання у квартирі подружжя, відсутності реєстрації у квартирі та сплати комунальних послуг позивачем. Тому відповідачка просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони з 02.09.2006 року до 07.11.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

05.10.2006 року, в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була набута у власність квартира №101 загальною площею 91,3 кв.м, яка знаходиться в будинку №2-А по вулиці Мічуріна в м.Бориспіль Київської області, свідоцтво про право власності на яку видано на імя відповідачки 25 березня 2008 року, а також в той же день була здійснена реєстрація права власності на цю квартиру у Комунальному підприємстві «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» (т.1 а.с.9,10).

09.10.2006 року за №749 ЗАТ «Агробудмеханізація» видано довідку в тому, що ОСОБА_2 здійснила інвестування коштів в розмірі 100% загальної вартості площі обєкту інвестування, сплативши 365497 грн. (т.1 а.с.29).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, оскільки була придбана в інтересах сімї за кошти, отримані сторонами для цієї мети від своїх рідних.

Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 07 березня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_2 було відмовлено (т.1 а.с.88-91).

Такий висновок суду є правильним і ґрунтується на повно встановлених та належним чином досліджених обставинах справи.

Відповідно до ст.ст. 60, 70, 71 СК України майно, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то майно одержане за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 статті 65 СК України визначено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Ст. 60 СК України встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Інше має бути спростовано належними та допустимим доказами.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, що грошові кошти використані для придбання спірної квартири були спільними сумісними коштами подружжя, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили спростовано доводи відповідачки про те, що квартира придбана за особисті кошти відповідачки.

Так, рішенням апеляційного суду Київської області від 07 березня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_2 було відмовлено (т.1 а.с.88). При цьому судом обставини щодо передачі відповідачці коштів від ОСОБА_6 були предметом розгляду апеляційним судом та було встановлено, що 06.10.2006 року ОСОБА_6 отримавши 245625 грн. від продажу домоволодіння та земельної ділянки, в цей же день поклала ці кошти на депозитний рахунок банку.

Інші доводи відповідачки, що кошти на придбання спірної квартири надавались її родичами не спростовує той факт, що ці кошти надавались в інтересах сімї на придбання спірної квартири для сім ї, тому вони, відповідно до ч.3 ст.61 Сімейного Кодексу України є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, доводи апеляційної скарги відповідачки спростовуються дослідженими судом матеріалами справи.

Так, сторони спільними зусиллями та коштами здійснювався ремонт у квартирі, сам факт якого відповідачкою не заперечується, Крім того, судом встановлено, що 16 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та позивачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 25000 доларів США, сума якого була збільшена відповідно до умов укладеної Додаткової угоди №1 від 04 липня 2008 року до 30000 доларів США, в забезпечення виконання зобовязань за яким між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір від 16 травня 2008 року за реєстровим №12417, предметом іпотеки за яким є спірна квартира. При цьому судом встановлено, що укладення договорів здійснювалось за взаємною згодою подружжя, оскільки за заявою ОСОБА_2, адресованої начальнику відділу кредитування приватних клієнтів Соломянського відділення ВАТ «Сведбанк», від 16 травня 2008 року, вона надала свою згоду на отримання кредиту в ВАТ «Сведбанк» її чоловіком ОСОБА_3 в сумі 25000 доларів США (т.3 а.с.93).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви позивача ОСОБА_3 від 16 травня 2008 року, реєстровий №12416, він цією заявою підтвердив, що не заперечує проти передачі в заставу дружиною, ОСОБА_2, спірної квартири, придбаної ними в період зареєстрованого шлюбу (т.3 а.с.90).

Та обставина, що позивач не був зареєстрований у спірній квартирі не має правового значення для вирішення спору.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про поділ між сторонами спірної квартири з урахуванням принципу рівності часток і визнав за позивачем право власності на 1/2 частину цього майна.

Таким чином, при розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення в справі не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :