Дата документу 27.03.2017
Справа № 320/7464/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

при секретарі Горбань Н.А.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, через свого представника, звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 20 702,32 гривень, з яких сума основного зобовязання становить 11 500,00 гривень, інфляційне збільшення боргу в розмірі 8 438,32 гривень та три процента річних в розмірі 764,00 гривень, а також витрати, повязані з наданням правової допомоги у розмірі 6 000,00 гривень та витрати, повязані зі сплатою судового збору.

ОСОБА_5 заява обґрунтована тим, що восени 2014 року між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість стосовно продажу домоволодіння, розташованого за адресою: Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Польова, б. 49 за 40 000,00 гривень. У звязку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів для нотаріального оформлення правочину, відповідач ОСОБА_4 запропонувала відкласти оформлення, забезпечив виконання зобовязання сплатою завдатку. Позивач погодилась з цією пропозицією та передала відповідачу в якості завдатку 11 500,00 гривень, про що ОСОБА_4 видала власноруч написану розписку, в якій зазначила строк виконання зобовязання у грудні 2014 року з передачею позивачем остаточної суми в розмірі 23 500,00 гривень. Однак, впродовж тривалого часу ОСОБА_6 заявляла про неготовність документів, мотивуючи тим, що необхідні ще грошові кошти. Розуміючи, що строк виконання зобовязання по передачі остаточних грошових коштів та укладення договору купівлі продажу підходить до кінця, 29.12.2014 року позивач на адресу відповідача надіслала телеграму якою запросила її 30.12.2014 року до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі продажу. Проте, отримавши телеграму, відповідач зателефонувала відповідачу та відмовилася від укладання договору на обумовлених умовах. Не погодившись з діями відповідача, позивач у 2015 році звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідача про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку. 19.11.2015 року суд ухвалив рішення, відмовив в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність простій письмовій формі договору вимогам законодавства. Таким чином в наслідок невиконання взятих на себе зобовязань по продажу вищезазначеного житлового будинку та не повернення отриманих від позивача коштів, відповідач повинна повернути 11 500,00 гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час користування грошима, а також три проценти річних, що загалом, становить 20702,32 гривень, з яких сума основного зобовязання становить 11 500,00 гривень, інфляційне збільшення боргу у розмірі 8 438,32 гривень та три процента річних за 808 днів у розмірі 764,00 гривень. Також вважає, що відповідач повинна відшкодувати витрати, повязані з наданням правової допомоги у розмірі 6 000,00 гривень та витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що восени 2014 році між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість стосовно продажу житлового будинку. У звязку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів, для нотаріального оформлення правочину відповідач запропонувала відкласти оформлення, забезпечив виконання зобовязання сплатою завдатку. Позивач ОСОБА_2 передала відповідачу ОСОБА_4 завдаток у розмірі 11 500,00 гривень, про що ОСОБА_4 власноручно написала розписку в присутності 2-х свідків. Відповідач при написанні розписки зазначила, що позивач зобовязується за продаж нею будинку в с. Терпіння, вул. Польова, б. 49 віддати суму, що залишилась, в розмірі 23500 грн. в грудні 2014 року. На момент написання розписки, а саме восени 2014 року, житловий будинок відповідачу не належав. Вважає, що факт написання розписки відповідачкою ОСОБА_4 саме восени 2014 року встановлений рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19.11.2015 р., яке набрало законної сили. Оскільки, відповідач відмовилась продавати будинок та до сьогодні грошові кошти в розмірі 11 500 грн. позивачу не повернула, вважає, що з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України суму боргу вона повинна повернути з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час користування грошима, а також трьох відсотків річних, що загалом, становить 20702,32 гривень. Крім того, представник позивача уточнив суму витрат на правову допомогу та просить стягнути не 6 000 грн., а 3 300 грн., про що надав уточнений розрахунок.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, про що надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, просить відмовити у позові. У судовому засіданні 31 січня 2017 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що розписку про отримання грошових коштів ОСОБА_4 взагалі не писала, оскільки на той час була неповнолітньою, ніяких грошових коштів вона не отримувала. Крім того, всі домовленості з приводу укладання договору купівлі-продажу відбувалися в 2012 році між матірю відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8, а не восени 2014 року. Правові підстави для задоволення позову відсутні. В розписці не має дати її написання, немає підпису того, хто її писав. Також не підлягає задоволенню стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час користування грошима та трьох відсотків річних, оскільки вони можуть бути стягненні у разі прострочення виконання грошового зобовязань, а в даному випадку грошового зобовязанні між сторонами не було. Також, згідно письмової заяви, поданої на адресу суду 06.03.2017 року представник відповідача просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, оскільки розписка була написана в 2012 році.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно розписки про намір продажу будинку, оригінал якої було надано представником позивача до матеріалів справи, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 завдаток грошима в сумі 11 500 грн. за продаж будинку за адресою с. Терпіння вул. Польова, 49. Також в розписці зазначено, що ОСОБА_2 зобовязується віддати суму, що залишилась, в розмірі 23 500 грн. в грудні 2014 року. Свідками написання розписки були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.8).

Дійсно, як встановлено судом, в розписці не зазначено дати її написання та відсутній підпис відповідачки ОСОБА_4 (а.с.34).

Разом з тим, факт написання розписки саме відповідачкою ОСОБА_4 та отримання саме нею грошових коштів в розмірі 11500 грн. підтверджується обставинами, встановленими рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку, яке набрало законної сили 05.01.2016 року. Вказаним рішенням було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку. Разом з тим, цим судовим рішенням встановлено, що саме восени 2014 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 в якості завдатку 11500,00 гривень, про що ОСОБА_4 видала власноруч написану розписку, в якій зазначила строк виконання зобовязання в грудні 2014 року з передачею ОСОБА_2 остаточної суми в розмірі 23500,00 гривень (а.с.10-11).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, при передачі восени 2014 року ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 11500 грн. ОСОБА_4 були присутні свідки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 11.09.2014 року ОСОБА_4 разом зі своєю матірю прийшла до ОСОБА_2 додому. ОСОБА_2 при ній передала грошові кошти в розмірі 11500 грн. саме ОСОБА_4 Гроші були передані в рахунок укладення майбутнього договору купівлі-продажу будинку. Гроші рахували в її присутності та ще одного свідка. Гроші рахувала сама ОСОБА_4 Розписку писала ОСОБА_4 власноручно, грошові кошти також отримала особисто ОСОБА_4 При написанні розписки та отриманні грошових коштів ОСОБА_4 була вже повнолітньою.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо про те, що ОСОБА_2 хотіла придбати у ОСОБА_4 житловий будинок. В вересні 2014 року ОСОБА_11 попросила її побути свідком при передачі грошей. У дворі, ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 11 500,00 гривень. ОСОБА_4 перерахувала зазначену суму грошей в присутності своєї матері, яка також була присутня. ОСОБА_4 власноруч писала розписку про отримання грошових коштів, її мати сиділа поруч. При отриманні грошових коштів ОСОБА_4 була вже повнолітньою.

Таким чином, доводи представника відповідача в частині того, що ОСОБА_4 розписку не писала та не отримувала грошові кошти, а також, що вказані події відбувались не восени 2014 року, а в 2012 році спростовуються обставинами, встановленими судовим рішенням від 19.11.2015 року, яке набрало законної сили 05.01.2016 року та показаннями, допитаних в судовому засіданні свідків.

Тому, в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, відповідно до ст. 257 та ч.4 ст. 267 ЦК України.

Також, судом встановлено, що 29.12.2014 року ОСОБА_2 на адресу відповідача ОСОБА_4 надіслала телеграму, якою запросила її 30.12.2014 року до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі продажу будинку за адресою с. Терпіння вул. Польова, 49.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 05.01.2016 року встановлено, що договір купівлі-продажу будинку, на обумовлених умовах, між сторонами укладений не був, передана позивачкою ОСОБА_2 відповідачці ОСОБА_4 грошова сума в розмірі 11 500,00 гривень є авансом, а не завдатком, який у випадку звернення позивача з даною вимогою до суду підлягає поверненню позивачу.

На сьогодні договір купівлі-продажу будинку також не укладений.

Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, правила ст.571 ЦК України про неповернення суми завдатку в разі порушення зобовязання з вини боржника застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, сума передана відповідачеві є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 11 500,00 гривень.

Вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних задоволенню не підлягають, оскільки до правовідносин, які виникли між сторонами, ст. 625 ЦК України не застосовується на тих підставах, що відповідно до Аналізу практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві вказана стаття встановлюється відповідальність лише за порушення грошового зобов'язання.

Між сторонами жодних грошових зобовязань не виникало.

В даному випадку, відповідач ОСОБА_4, відповідно до розписки, лише отримала від позивача суму в розмірі 11 500 грн., яка, як встановлено в судовому засіданні, була авансом. На ОСОБА_4 жодних зобовязань з приводу повернення вказаної суми, відповідно до розписки, покладено не було, а тому підстав для застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК немає.

Крім того, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Частиною першою статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, повязаних за наданням правової допомоги з наступних підстав:

Так, в матеріалах справи є угода про надання правової допомоги від 12 січня 2015 року, яку було укладено між ОСОБА_12, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за надання правової допомоги в справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення суми завдатку. Також в матеріалах справи є копія квитанції № 1201-1 від 12 січня 2015 року, згідно якої ФОП ОСОБА_12 одержав від ОСОБА_2 6 000,00 гривень за надання правової допомоги в справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення суми завдатку (а.с.13,14).

В судовому засіданні представник позивача уточнив суму витрат на правову допомогу та зазначив, що вона складає 3 300 грн.

Однак, як встановлено судом, позивач заявляє вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу, яка їй була надані по зовсім іншій цивільній справі (справа про стягнення суми завдатку), по якій було постановлено судове рішення ще 19.11.2015 року.

Доказів про понесення позивачем витрат на правову допомогу, повязаних з розглядом саме цієї цивільної справи ні позивачем, ні її представником надано не було .

Крім того, у звязку зі зверненням до суду, позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21 гривень, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача лише суми в розмірі 11 500,00 гривень та витрат по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн.

Керуючись ст.ст. 570, 571, 625, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57, 59, 61, 77, 84, 88, 107, 197, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_5 Миколаївни, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 суму заборгованості у розмірі 11 500 (одинадцять тисяч пятсот) гривень 00 копійок, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 21 копійка, а всього 12 051 (дванадцять тисяч пятдесят одна) гривня 21 копійка.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.В.Сметаніна