Справа № 297/3160/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.

суддів Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.

при секретарі Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород апеляційну скаргу прокуратури Закарпатської області на ухвалу Берегівського районного суду від 11 січня 2017 року в справі за позовом прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Фермерське господарство «РУСЕТТ», 3-х осіб Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» про визнання недійсним наказу та витребування земельних ділянок лісогосподарського призначення із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

Прокуратура Закарпатської області оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Берегівського районного суду від 11 січня 2017 року, якою позовну заяву Прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, Сочки Василя Васильовича, Вакерича Антона Юрійовича, Сірка Івана Івановича, Пінчук Зденії Андріївни, Придачук Інни Володимирівни, Готри Вікторії Вікторівни, Деметрадзе Марії Михайлівни, Машкаринець Марії Янівни, Козика Василя Васильовича, Матюш Параски Йосипівни, Фермерське господарство «РУСЕТТ», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Берегівське лісове господарство» про визнання недійсним наказу та витребування земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею 1,816 га. вартістю 1305000 грн. із чужого незаконного володіння визнано неподаною та повернути заявнику.

У скарзі просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну та необґрунтовану, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні прокурор Роман М.С. апеляційну скаргу підтримав. Представник головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області - ОСОБА_11 та представник державного підприємства «Берегівське лісове господарство» - ОСОБА_12 апеляційну скаргу не визнали, просили таку відхилити.

Інші особи, що беруть участь у справі в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ухвалою судді Берегівського районного суду від 20 грудня 2016 року позовну заяву Прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків 3 дні з моменту отримання копії ухвали. Підставами залишення даної заяви без руху судом зазначено: позивач не вказав ціну позову за вимогу майнового характеру про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння; позивачем, в порушення вимог цивільного процесуального закону, не додано до позовної заяви належно оформленої заяви про забезпечення позову та не додано до вищезазначеної заяви документ підтверджуючий сплату судового збору за забезпечення позову; в матеріалах позовної заяви відсутні відомості про те, що Кабінет Міністрів України повідомлений про звернення в його інтересах до суду, позивачем надано лише копію листа, без будь-яких підтверджуючих відомостей про отримання субєктом владних повноважень даного повідомлення.

Ухвалою Берегівського районного суду від 11 січня 2017 року позовну заяву Прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України визнано неподаною та повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений ухвалою судді строк прокуратура Закарпатської області встановлені недоліки не виконала.

Проте зазначених висновків суддя суду першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права які регулюють питання про залишення заяви без руху та її повернення (ст. 121 ЦПК України).

Згідно ч.1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частиною 2 ст. 121 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Берегівського районного суду від 20 грудня 2016 року, прокуратурою Закарпатської області листом від 28.12.2016 року за №05/1-1307-16, з посиланням на норми матеріального та процесуального права, суду повідомлено про те, що прокуратурою області при поданні позовної заяви дотримано вимоги ст.ст. 119,151 ЦПК України та ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.106-109).

З позовної заяви поданою прокуратурою Закарпатської області вбачається, що у фабулі позовної заяви вказана загальна вартість витребовуваних земельних ділянок у розмірі 1305000 грн., що і є в даному випадку ціною позову стосовно вимог майнового характеру. А тому посилання суду на відсутність у позовній заяві ціни позову є помилковим.

Щодо другої обставини, а саме відсутності окремої заяви про забезпечення позову та не оплати її судовим збором, слід зазначити наступне.

Як зазначено в розясненнях, які вказані в п.7 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо заява не відповідає вимогам ст.ст. 119,120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог ст.121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, у тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість яких у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддя в ухвалі від 20 грудня 2016 року не зазначив конкретно в якому розмірі необхідно сплатити позивачу судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір», а лише зазначив, що позивачем не додано до вищезазначеної заяви документ підтверджуючий сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Однак виходячи з позовних вимог та заяви про вжиття заходів забезпечення позову, судовий збір у даному випадку підлягав сплаті в таких розмірах: 13 вимог про забезпечення позову, 13*689 грн. = 8957 грн., 13 вимог майнового характеру (загальна ціна позову за вимоги майнового характеру становить 1305000 грн.) 1,5*1305000/100 = 19575 грн. та 1 вимога немайнового характеру - 1378 - тобто на загальну суму 29910 грн., яка позивачем сплачена згідно платіжного доручення №1163 від 09.12.2016 (а.с.100).

Стосовно самої заяви про забезпечення позову, то про вжиття заходів забезпечення позову зазначено в прохальній частині позовної заяви, що не є порушенням норм процесуального права. При цьому в описовій частині позовної заяви наведене обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку.

Тобто, судом неправомірно вказано про ці обставини, як недоліки позовної заяви.

Щодо зазначення в ухвалі суду від 20 грудня 2016 року стосовно відсутності відомостей про те, що Кабінет Міністрів України повідомлений про звернення в його інтересах до суду, а позивачем надано лише копію листа, без будь-яких підтверджуючих відомостей про отримання субєктом владних повноважень даного повідомлення, то слід зазначити, що листом від 06.12.2016 року за №05/1-174 вих-16 Кабінет Міністрів України повідомлено про намір предявляти позов в інтересах держави (а.с.109). При цьому, необхідності надання до суду документів, які б підтверджували отримання такого листа, чинним законодавством не передбачено.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції помилково та необґрунтовано залишив позовну заяву без руху, а в подальшому визнав її неподаною та повернув.

Таким чином, ухвала судді першої інстанції у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 307,312,313-315 ЦПК України колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокуратури Закарпатської області- задовольнити.

Ухвалу Берегівського районного суду від 11 січня 2017 року скасувати, а питання щодо відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді: