Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до Жовтневої (Вітовської) районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват Південь», про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування майна, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року заступник прокурора Миколаївської області звернувся до суду з указаним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області) до Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Жовтнева РДА), ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват Південь» (далі - ТОВ «Приват Південь»), про визнання незаконним та скасування розпорядження від 02 квітня 2008 року № 202-р про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельних ділянок, визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2, та витребування майна - вищевказаних земельних ділянок у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вищевказані земельні ділянки частково знаходяться в зоні прибережної захисної смуги, а тому не можуть перебувати у приватній власності. Зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, в інтересах якого подано позов, на теперішній час розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення на території області. Вважає, що передача у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги річки Інгул порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики із забезпечення дотримання єдиного порядку набуття права власності на землю, а також охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення цього позову. Крім того, оскаржуване розпорядження щодо передачі земельних ділянок у власність прийнято без наявності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, оскільки згідно з висновком від 10 січня 2008 року № 45 землевпорядна документація повернута на доопрацювання, а тому така документація не могла були затверджена Жовтневою районною адміністрацією. Про вказані порушення прокурору стало відомо лише в грудні 2015 року під час опрацювання відомостей Публічної кадастрової карти України, за результатами чого 17 грудня 2015 року розпочато кримінальне провадження за фактом зловживання службовими особами відділу земельних ресурсів у Жовтневому районі, Жовтневої районної адміністрації службовим становищем при наданні у власність громадян земельних ділянок, які частково розташовані в межах прибережної захисної смуги річки Інгул.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Жовтневої РДА Миколаївської області від 02 квітня 2008 року № 202-р у частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,80 га, кадастровий номер НОМЕР_3, для ведення особистого селянського господарства в межах території Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області.

Визнано недійсним та скасовано державний акт серії НОМЕР_2, виданий 09 квітня 2008 року ОСОБА_5, на вказану земельну ділянку і витребувано її з незаконного володіння ОСОБА_5 у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Миколаївської області просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню та належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, ст. 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ВК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з нормами ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач.

Статтею 11 ЦПК України установлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд правильно виходив із того, що вищевказаним розпорядженням Жовтневої РДА надано у власність відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які частково входять у межі прибережної захисної смуги річки Інгул та на площі 0,76 га встановлені та діють обмеження у використанні прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах, тобто частини наданих спірних земельних ділянок входять в межі прибережної захисної смуги, а тому відповідно до положень ст. ст. 85, 88 ВК України не можуть передаватися у власність фізичних чи юридичних осіб.

Отже, установлено, що передана відповідачам частина земельних ділянок відповідно до п. «а» ч.1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України відносяться до земель водного фонду.

У зв'язку з цим апеляційний суд обґрунтовано вважав, що зазначений прокурором державний орган, в інтересах якого подано позов, не наділений повноваженнями щодо розпоряджень землями водного фонду і в нього немає правових підстав та законних повноважень для прийняття земельних ділянок водного фонду у власність держави. При цьому суд врахував, що такої самої позиції дотримується ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, в інтересах якого прокурором подано цей позов.

Разом із тим апеляційний суд дійшов висновку, що та обставина, що на час розгляду справи вказані земельні ділянки зареєстровані відповідно до розпорядження Жовтневої РДА за категорією земель, як землі сільськогосподарського призначення, не може свідчити про порушення прав позивача, оскільки незалежно від того як вони зареєстровані, рішення про зміну їх цільового призначення відповідний орган не приймав, вони продовжують бути землями водного фонду, таким чином, відсутні підстави вважати порушеними права ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.

З урахуванням характеру допущених судом порушень норм матеріального і процесуального права апеляційний суд обґрунтовано вийшов за межі апеляційних скарг і відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України ухвалив рішення про відмову в задоволенні указаного позову.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо доведеності обставин про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Оскільки апеляційним судом обґрунтовано скасоване рішення суду першої інстанції, то відсутні підстави залишати без змін оскаржуване рішення районного суду.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко