ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3146/17
Провадження № 2/210/1747/17
У Х В А Л А

іменем України

"12" грудня 2017 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 28 липня 2017 року з названим позовом.

При вирішенні питання про відкриття провадження по справі було встановлено, що у позовній заяві позивачка зазначила, що від шлюбу з відповідачем має дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак позивачка, звертаючись з вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, не посилається та не надає будь-які докази, які підтверджують факт знаходження дитини на її утримані та проживання з нею.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 119 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 31 липня 2017 року зазначену позовну заяву було залишено без руху та позивачеві було запропоновано в пятиденний термін з дня отримання ухвали виправити недоліки позовної заяви.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» від 15.07.2002 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

У зв'язку з наведеним, повернення позовної заяви, недоліки якої не усунуті належним чином після залишення позову без руху з підстав, передбачених законом не є порушенням права на справедливий судовий захист.

За таких обставин суд вважає, що позовна заява місить недоліки, які не були належним чином усунуті позивачем, що унеможливлює відкриття провадження у справі, а тому заява вважається не поданою і підлягає поверненню позивачеві.

Згідно ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин вважаю за необхідне повернути позовну заяву та вважати її неподаною.

При цьому вважаю за необхідне розяснити позивачу, що згідно ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст. 121, 208- 210, 293, 294 ЦПК України, суддя-,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - вважати неподаною і повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С. В. Ступак