Справа № 729/488/17 Провадження № 22-ц/795/2266/2017 Головуючий у I інстанції -Бойко В. І. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бобровицького районного суду від 20.10.2017, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та зобов»язання вчинити певні дії - відмовлено, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги висновки суду не ґрунтуються на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які, крім того, неправильно досліджені та оцінені.

Незаконність оскаржуваного рішення суду заявник обґрунтовує тим, що допитані в судовому засіданні свідки посвідчили відсутність дороги взагалі, проте судом проігноровано, що права порушуються, оскільки існують розбіжності розміру земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, зазначеної у державному акті на право приватної власності на землю та у рішенні виконкому Браницької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області.

Місцевий суд неправильно дослідив державний акт відповідача по справі, та прийшов до хибного висновку, що приватизація дороги загального користування відповідачем ОСОБА_3 не порушує прав позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено порушення вимог закону, які є підставою для визнання недійсним державного акту, як не надано належних та допустимих доказів порушення його прав відповідачем, щодо проїзду по дорозі, яка є землею загального користування.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Положення ст. 3 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, але лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування наявності підстав для задоволення позову позивач посилається на повідомлення представників церковної громади, про наміри огородити власну територію. Під час обстеження місцевості було виявлено, що він не матиме змоги користуватися дорогою місцевого значення, оскільки дорога передана у приватну власність відповідачу ОСОБА_3, що також підтверджується державним актом на право приватної власності на землю.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За правилами п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Порядок припинення права на землю регулюється главою 22 ЗК України, яка визначає вичерпний перелік підстав як для припинення права власності на земельну ділянку, так і для припинення права користування земельною ділянкою.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За правилами п. а ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Судом встановлено, що з архівної копії рішення виконавчого комітету № 20 від 17.05.2000 Браницької сільської ради «Про заяви громадян» вбачається, що у відповідності ст. 17 та 19 Земельного Кодексу України виділено земельну ділянку в розмірі 0,25 га громадянину ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, дозволено будівництво житлового будинку на даній земельній ділянці та господарських будівель, передано дану земельну ділянку у приватну власність (а.с. 90).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 28.09.2000 був виданий державний акт НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 25 га для обслуговування житлового будинку та 0,03 га для ведення підсобного господарства.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на невідповідність розміру земельної ділянки виділеної згідно рішення виконавчого комітету № 20 від 17.05.2000 Браницької сільської ради (а.с. 103) з розмірами зазначеними у державному Державному Акті про право приватної власності на землю (а.с. 123), а саме на 0,03 га для ведення особистого підсобного господарства, які вказаним рішенням ОСОБА_3 не виділялись.

Як вбачається, при зверненні до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, представником позивача власноруч було зазначено, що Територіальна громада в особі Браницької сільської ради є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог (а.с. 111).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. 1,2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд позбавлений можливості залучити особу до участі у справі з належним оформленням цієї процесуальної дії, що можливо лише під час розгляду справи в суді першої інстанції. Разом з тим, Територіальна громада в особі Браницької сільської ради була залучена до участі у справі, як третя особа, що з врахуванням обставин справи не призвело до неправильного вирішення справи по суті та не призвело до порушення прав та обов»язків осіб не залучених до участі у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, що на підставі показів свідків, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про те, що ОСОБА_3 не чинить перешкод, оскільки свідки підтвердили лише відсутність дороги та не врахував дані генерального плану села, не спростовують правильності висновків суду, судом встановлено, що між сторонами спір виник з приводу користування дорогою та правомірності набуття права власності ОСОБА_3 на 0,03 га для ведення особистого підсобного господарства.

Посилання в апеляційній скарзі на не врахування обставин щодо приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки в більшому розмірі ніж визначено в рішенні № 20 від 17.05.2000 виконкому Браницької сільської ради, з врахуванням не залучення до участі у справі відповідача відповідального за це, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Доводи скарги, що суд неправильно дослідив державний акт відповідача по справі, та прийшов до хибного висновку, що дорога не в приватних руках, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом, на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, було роз»яснено необхідність призначення судової експертизи для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, проте представник позивача, вважаючи встановленим факт отримання у власність ОСОБА_3 частини земельної ділянки загального користування, яка в силу вимог ст. 83 ЗК України не може передаватись у приватну власність, пославшись на обстеження нею місцевості і невідповідність розміру земельної ділянки зазначеному у акті та у рішенні, яким виділялась земельна ділянка, клопотання про призначення експертизи не заявила та зазначила, що відсутні підстави для її призначення.

Місцевий суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, встановивши всі обставини справи та надавши їм належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України), постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що позивач не довів суду на підставі належних і допустимих доказів наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: