Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/3155/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономаренко Л.Е.
Провадження № 22-ц/778/744/17 Суддя-доповідач: Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Дзярука М.П.

Крилової О.В.

суддів: Трофимової Д.А.

за участі секретаря: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_6, малолітнього ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування та зустрічним позовом ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про вселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_6, малолітнього ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування.

В позові зазначав, що ОСОБА_4 є його колишньою дружиною., з 09.05.2013 вони припинили спільне проживання, з цього часу відповідачка разом з дітьми мешкає окремо, на момент подачі позову шлюб між ними розірвано. Окрім того, діти, народжені від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мешкають разом з матір'ю, також у ОСОБА_4 від іншого чоловіка народилась ще дитина ОСОБА_7. Так як всі ці особи більше року не мешкають в будинку, належному позивачу, вважає обґрунтованим вимоги про визнання їх такими, що втратили право його користування.

Просив суд визнати ОСОБА_4, яка також діє в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про вселення.

В зустрічному позові зазначала, колишні члени сім'ї власника житла мають право на проживання, окрім того, їх з відповідачем спільна донька ОСОБА_5 досягла 14 віку і бажає проживати разом з батьком.

Просила суд визнати за нею та її дітьми право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та вселити їх.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано ОСОБА_4ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 В іншій частині позову - відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Вселено ОСОБА_5 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови повного задоволення його позовних вимог та часткового задоволення зустрічних позовних вимог, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позову ОСОБА_3 та в частковій відмові в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.01.2001р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 була зареєстрована у будинку батька чоловіка за адресою: АДРЕСА_1. Від шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.12.2013р. шлюб між сторонами розірвано.

На теперішній час будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 в поряду спадкування за законом після смерті батька, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.04.2015р.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України, гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

За ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

За ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З пояснень осіб, які беруть участь в справі, судом встановлено, що ОСОБА_4 разом з дітьми з 09.03.2013р. виїхала з будинку АДРЕСА_1, забравши всі свої і дітей речі і до теперішнього часу в ньому не проживає. ОСОБА_4 разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2, який належав бабусі ОСОБА_4 і який остання прийняла в порядку спадкування за заповітом після її смерті, що підтверджується копією спадкової справи, а тому житлом забезпечені.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_8. ОСОБА_3 не є його батьком.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доцільність задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1, оскільки останні в ньому не проживають без поважних причин з березня 2013 року. Жодних перешкод у користуванні будинком ОСОБА_3 не створював. ОСОБА_4 не зверталася в жодні органи з приводу порушення її прав та дітей на право користування спірним будинком. Враховуючи зазначене, та відсутність доказів в підтвердження зустрічних вимог з боку ОСОБА_4, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову стосовно ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо визнання їх право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та їх вселенні.

Вимоги зустрічного позову щодо визнання права користування спірним будинком за ОСОБА_5 та її вселенні, суд першої інстанції задовольнив, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з того, що їй виповнилося 14 років і вона виявила бажання проживати з батьком в його будинку. Неповнолітні діти мають право проживати із одним із батьків, обов'язок по утриманню та вихованню батьки мають однакові.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на усунення перешкод в розпорядженні власністю, колегія суддів до уваги не бере, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам в матеріалах справи не було знайдено.

Натомість, апелянт до органу опіки та піклування щодо зняття з реєстрації та надання дозволу на продаж будинку не звертався.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: