У х в а л а

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл спільного сумісного майна подружжя і визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, уточнивши який, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 31,8 кв. м, право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 0,059 га, яка розташована за вище вказаною адресою, цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, у розмірі 20 350 грн.

Позов обґрунтовано тим, що вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1989 року. За час спільного проживання та за рахунок спільних коштів 31 січня 1995 році вони набули у власність спірний житловий будинок, право власності на який було зареєстровано на ОСОБА_5

12 лютого 2010 року шлюб між ними було розірвано. З дня розірвання шлюбу вони фактично мешкають у зазначеному вище житловому будинку.

Крім того, за час спільного проживання ними був придбаний автомобіль марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на який було зареєстроване теж на ОСОБА_5

Згодом їй стало відомо, що відповідач має намір продати житловий будинок, на пропозицію укласти договір про розподіл майна у рівних частках відповідач відмовився.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, загальною площею 57 кв. м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0,059 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 20 350 грн та судовий збір 2 745 грн 52 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій істатус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав передбачених ст. ст. 60, 69, 70 СК України для задоволення позову.

Доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

Ю.Г.Іваненко

О.В.Ступак