Ухвала

іменем україни

07 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К., розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 04 грудня 2007 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки відповідач допускав прострочення сплати аліментів, стягнутих з нього за рішенням суду на утримання дитини, унаслідок чого виникла заборгованість, звернулась з вищевказаним позовом до суду.

Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог по справі, предметом розгляду якої є стягнення неустойки (пені) внаслідок несплати аліментів ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 березня 2015 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 153 801, 26 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3013,02 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що сторони мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року ухвалено стягувати з ОСОБА_5 на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 23 липня 2014 року по 01 березня 2015 року, до закінчення дитиною навчання.

На виконання вищезазначеного рішення суду, Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 16 жовтня 2014 року

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 28 вересня 2015 року по 30 червня 2018 року - закінчення ним навчального закладу.

На виконання даного рішення суду, Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 22 грудня 2015 року.

Згідно з довідки-розрахунку щомісячної заборгованості по аліментам від 25 травня 2016 року у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 березня 2015 року по 28 вересня 2015 року, заборгованість за вересень 2015 року з 28 вересня 2015 року складає 112,83 грн, за жовтень 2015 року - 1765,75 грн, за листопад 2015 року - 1772,25 грн, за грудень 2015 року - 2121,50 грн, за січень 2016 року - 2121,50 грн, за лютий 2016 року - 2121,50 грн. (а.с. 49-53).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що відповідач допустив прострочення щодо сплати аліментів, а тому позивач має право на стягнення пені відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України.

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 01 липня 2016 у справі № 6-535цс16.

Таким чином суди попередніх інстанцій, виходячи із помісячного розрахунку заборгованості платника аліментів ОСОБА_5 та враховуючи відсутність заборгованості з 1 березня 2015 року по 27 вересня 2015 року (включно), дійшли обґрунтованого висновку про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 28 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року (включно) в розмірі 3013,02 грн.

Доводи касаційної скарги щодо невірного визначення періоду розрахунку заборгованості, обґрунтовано відхилено, оскільки згідно з довідкою-розрахунком від 25 травня 2016 року у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 березня 2015 року по 28 вересня 2015 року.

Разом з тим, наведений місцевим судом розрахунок суми пені обчислений у розмірі 1% відсотка від суми несплачених аліментів на утримання повнолітнього сина, апеляційним судом, досліджено його обґрунтованість та правильність розміру.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення частини позовних вимог. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К.Гримич