Справа № 761/3986/17
Провадження № 2/761/3619/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Голопич Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, третя особа: Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом та просить надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним вісімнадцятирічного віку в супроводі матері ОСОБА_1 та осіб уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без згоди на це батька - ОСОБА_3, надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон для неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримання відповідних дозволів (віз) в консульській (дипломатичній) установі та перетину державного кордону України відносно неповнолітнього - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини - ОСОБА_3. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір»ю, батько не приймає участь в утриманні на вихованні сина. Дитини повністю перебуває на утриманні позивача, яка піклується про розвиток сина, його духовний стан, та стан здоров»я. ОСОБА_2 потребує оздоровлення, що підтверджується довідкою лікаря. Виховання дитини має спрямовуватись на всебічний розвиток її здібностей, особистості, світогляду. Позивач має таку можливість, в тому числі і можливість оздоровлювати сина за межами України, надати можливість здійснювати подорожі, пізнавати світ. Не одноразові звернення до відповідача стосовно надання дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, санаторно-курортного лікування до інших країн не знайшли розуміння у батька дитини , при цьому без надання розумних пояснень. За таких обставин позивач і звернувся до суду за захистом прав дитини відповідно до приписів чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що з огляду на вимоги нормативно-правових актів України є необхідність отримання дозволу на виїзд дитини в певний період, а саме з 01.04.2017 р. по 01.04.2018 року. Підтримала заявлені вимоги та надав згоду на ухвалення заочного рішення. Просила покласти судові витрати на ОСОБА_1

Відповідач, представник третьої особи в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169,224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача та представника третьої особи на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 до 29.09.2014 року.

Шлюб було розірвано на підставі рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 29.09.2014 р.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як повідомив в судовому засіданні представник позивача, після розірвання шлюбу дитина пооживає разом із матір»ю та знаходиться на її утриманні.

Доказів, які б свідчили про зворотне під час розгляду справи отримано не було.

Згідно ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

В свою чергу у відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці в тому числі і Україна, поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати любу країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну .

З іншого боку ч.3 ст.313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

ОСОБА_1 просить суд надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без дозволу батька у певний період та надати дозвіл на виготовлення відповідного проїзного документа неповнолітньому, зважаючи на те, що відповідач без пояснень причин відмовляється надати такий дозвіл..

Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.10 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що підстави, які свідчили про неможливість надання дозволу на виїзд дитини за межі України в межах зазначеного представником позивача строку відсутні.

Приймаючи рішення по даній справі, суд керується в першу чергу інтересами дитини, його потребами у розвитку, навчанні, оздоровленні та відпочинку.

За положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

За вимогами ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є зокрема,проїзний документ дитини.

З іншого боку ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Крім того, відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В свою чергу п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 р., оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За таких обставин, беручі до уваги інтереси дитини, суд приходить до висновку щодо задоволення позову в частині надання згоди на виїзд дитини за межі території України та оформлення проїзного документу.

Вимоги позивача в частині надання дозволу на отримання відповідних дозволів (віз) в консульській (дипломатичній) установі без дозволу батька задоволенню не підлягають, оскільки представником не доведена можливість їх задоволення в межах чинного законодавства України.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання представника позивача покласти судові витрати на ОСОБА_1

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст. ст. 7,141 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд за межі території України неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 01.04.2017 р. по 01.04.2018 року в супроводі матері ОСОБА_1 або осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без згоди на це батька дитини - ОСОБА_3.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя