Справа № 755/9111/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Грінкевич А.І., Івашко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 3-я особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

Позивач (надалі Замовник) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі Виконавець), 3-я особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі ФОП ОСОБА_3.) про захист прав споживачів просилаючись на те, що 01 листопада 2016 року у торговому закладі магазин м'яких меблів «ІНФОРМАЦІЯ_1» між ФОП ОСОБА_2 та позивачем укладено договір № 01.11.16/11. Згідно Додатку №1 до Договору Виконавець зобов'язався виготовити та передати у власність Позивача м'які меблі, а саме диван Pearl 2500*2000мм загальною вартістю 31 659,00 гривень. Вартість дивану була сплачена позивачем у повному обсязі у день підписання Договору - 01.11.2016 р.. Меблі було створено по подобі готових меблів, які були представлені в салоні-магазині, з урахуванням зменшення габаритів, що підходять до оселі позивача. 06 січня 2017 р. м'які меблі були доставлені та після їх огляду позивачу стало зрозуміло, що вони не задовольняють позивача за формою, кольором та м'якістю наповнювача і не можуть бути використані позивачем за призначенням. У зв'язку зменшенням габаритів не тільки змінився зовнішній вигляд дивану, а й змінились його функціональні властивості, про що позивача, а ні представники магазину, а ні дизайнер, не повідомили. Так наприклад, пуф, який позивачу демонстрували у магазині в первісному варіанті, був дуже м'яким і виглядав дуже привабливо. Коли його зменшили, він мав вигляд «табурета» і був твердим, як табурет. Про ці зміни функціоналу позивача ніхто не повідомив. Позивач вважає, що відповідач, як спеціаліст в області виготовлення меблів та маючи досвід роботи в даній сфері, була зобов'язана надати позивачу необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар, виготовлення якого замовив позивач та попередити позивача про неможливість використання таких меблів в подальшому за призначенням, у зв'язку з втратою їх функціональних властивостей. В свою чергу, позивач візуально не мав змоги наперед уявити, як будуть виглядати виготовлені відповідачем меблі, їх розмір, об'єм, кількість наповнювача, м'якість, зручність використання таких меблів, оскільки, в магазині відповідача меблі таких розмірів представлені не були, а візуалізація замовлених меблів відповідач позивачу для погодження не надавав. Якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги) через їх ціну (вартість) і характеристики або з інших обставин, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, у цьому випадку виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд розірвати договір № 01.11.16/11 від 01.11.2016 року та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 664 грн.

В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали та пояснили, що до салону магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся позивач та його дизайнер з проханням виготовити диван. З самого початку спілкування, ними було надано свій фактичний дизайн проект. Цей проект був схожий на модель дивану Pearl, який виготовляє відповідач. В подальшому, позивачем та дизайнером було запропоновано габарити майбутнього дивану, на що останні отримали відповідь, що обрана ними модель дивану в базовій комплектації (рекомендованій) має більші габарити ніж бажає позивач. Натомість, позивач виявив бажання отримати у власність обраний диван, але з меншими габаритами. В подальшому, йому було наголошено, що ці розміри є меншими за базову комплектацію та можуть впливати як на естетичний так і на практичний стан. Однак, саме на своїх розмірах наполягали замовники, оскільки базові розміри дивану не підходили для кімнати позивача. З'ясувавши на виробництві можливість виготовлення дивану визначеного розміру, в подальшому було укладено договір, специфікацію відповідно до погодженого макету. При цьому, позивач особисто укладав документи та погоджував всі розміри дивану, в тому числі тканину, м'якість дивану тощо (підтвердженням цього є його підписи на всіх документах). В подальшому, позивачу вчасно було доставлено диван, який ним було прийнято без будь-яких заперечень, про що свідчить підписана накладна. Все це свідчить про те, що візуально, позивач принаймні оглядав диван, і його все влаштовувало, в тому числі і по розмірам, кольору, формі, про що свідчить його підпис без будь-яких зауважень. Однак, ймовірно, після кількох днів експлуатації, щось йому не сподобалось, тому він вирішив зробити винуватими Виконавця, поклавши на нього вину в тому, що начебто останній йому нав'язав саме такі розміри дивану, саме такий колір, саме таку форму. Виглядає це дуже дивним, якщо дивитись на те, що розмір дивану виготовлений виключно за розмірами самого позивача, з обраної саме ним тканини і по обраному ним зразку. В подальшому, нами було отримано заяву від позивача, в якому він посилається на п. 7.11 Договору та просить повернути кошти в розмірі 18995,00 грн. Відповідно до п. 7.11 Договору, Замовник має право відмовитись від отриманої продукції з умовою сплати 40% компенсації Виконавцю. На виконання умов договору, позивачу було сплачено 60% від вартості замовлення, а диван було повернуто останнім Виконавцю.

3-я особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 01 листопада 2016 року у торговому закладі магазин м'яких меблів «ІНФОРМАЦІЯ_1» між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір № 01.11.16/11 (а.с.7-10).

Відповідно до п.1.1. «за дорученням Замовника Виконавець зобов'язується виконати, у відповідності з умовами даного договору роботи, а Замовник зобов'язується прийняти ці роботи та оплатити їх, згідно Специфікації (додаток 1 ) та проекту виробу, який є невід'ємною частиною договору».

Згідно додатку №1 до Договору Виконавець зобов'язався виготовити та передати у власність Позивача м'які меблі, а саме диван Pearl 2500*2000мм загальною вартістю 31 659,00 гривень (тридцять одна тисяча шістсот п'ятдесят дев'ять гривень 00 копійок) ( п.2.1. Договору).

Вартість дивану була сплачена позивачем, що підтверджується копією накладної № 01.11.16/11 від 05.01.2017 року (а.с.13).

Встановлено та не оспорюється сторонами, що 06 січня 2017 р. м'які меблі були доставлені позивачеві.

Також сторонами не оспорюється, що меблі були виготовлені за зменшеними габаритами, ніж ті які були представлені в салоні-магазині.

Наполягаючи на позові позивач пояснив, що візуально він не мав змоги наперед уявити як будуть виглядати виготовлені відповідачем меблі, їх розмір, об'єм, кількість наповнювача, м'якість, зручність використання таких меблів, оскільки, в магазині відповідача меблі таких розмірів представлені не були, а візуалізація замовлених меблів відповідач позивачу для погодження не надавав. Після огляду позивачу стало зрозуміло, що вони не задовольняють позивача за формою, кольором та м'якістю наповнювача і не можуть бути використані позивачем за призначенням.

17.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив розірвати з ним договір, забрати товар та повернути грошові кошти повному обсязі (а.с.16-17).

21.01.2017 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою, повідомивши про відмову від отриманого ним дивану та з вимогою повернути йому грошові кошти в розмірі 18995 грн.(а.с.18).

На виконання умов договору, Позивачу було сплачено 60% від вартості замовлення, а диван було повернуто останнім Виконавцю.

Наполягаючи на позові, представник позивача зазначила, що відповідачем не надано необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію та не повідомила про всі властивості товару, що було замовлено, в тому числі щодо неможливості його використання у майбутньому у зв'язку з нестандартністю габаритів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до умов договору, пунктом 1 визначено, що за дорученням Замовника Виконавець зобов'язується виконати, у відповідності з умовами даного договору роботи, а Замовник зобов'язується прийняти дані роботи та оплатити їх, згідно Специфікації (додаток №1) та проекту виробу (додаток № 2), які є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 7.14 передбачено, що підписував даний договір Замовник підтверджує, що він повноцінно ознайомлений зі складом матеріалів, з яких виготовляється замовлені меблі.

Крім цього, менеджер салону, якій працював з Замовником ОСОБА_1, надіслала електронне повідомлення з додатками до нього на адресу 3-ої особи ФОП ОСОБА_3. В додатках, чітко визначено габарити дивану та кольору (а.с.71-74).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 (ОСОБА_4.), яка працює менеджером в салоні відповідача, в судовому засіданні пояснила. Вона працювала з замовленням позивача. Позивач прийшов до салону зі своїм дизайнером. Під час вибору позивачем моделі дивану, кольору, м'якості наповнювача нею було в повному об'ємі надано інформацію щодо замоленого товару. Вона неодноразово зауважувала, що диван, якій замовляє позивач, за габаритами менший ніж, якій виставлений в салоні та вона не рекомендує його замовляти в таких габаритах. Наполягала, що тканина, яку обрав позивач, для цієї моделі дивану не підходить. Демонструвала інші дивани, щоб позивач мав можливість зрозуміти різницю між наповнювачами. Не дивлячись на її застереження, позивач наполіг на замовленні самого того дивану, якій йому було виготовлено.

Відповідно до пункту п. 4.3 Договору, після підписання накладної вважається, що всі роботи виконані належним чином, в повному обсязі і є завершеними. Цим же пунктом визначено, що в разі наявності претензій у Замовника, останній повинен зазначити це в накладній, а виконавець зобов'язаний усунути виявлені недоліки.

Так, відповідно до копії накладної позивач її підписав та отримав товар (а.с.76).

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що позивач отримав повну інформацію про продукцію, повідомила про всі властивості товару, що було замовлено, в тому числі щодо зміни габаритів товару та його використання в подальшому.

Відповідно до ч.1 ст. 689 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно положень ст. 678 ЦК України визначаються правові наслідки передання товару неналежної якості при купівлі-продажу. Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплачених за товар грошових коштів; вимагати заміни товару.

Аналогічна норма міститься і в ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, право покупця відмовитися від прийняття товару та вимагати повернення сплачених за товар коштів виникає виключно при встановленні наявності істотних недоліків товару в розумінні наведених вище норм. У разі, коли товар є неналежної якості, однак його недоліки не вважаються істотними, право на відмову в отриманні поставленого товару та вимоги повернення коштів у нього не виникає.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання визначенні в ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що в межах даного спору позивачем не доведено факт наявності істотних недоліків у придбаному товарі - диван, який придбано на підставі Договору № 01.11.16/11 від 01.11.2016 року, укладений з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які унеможливлювали б експлуатацію дивану за цільовим призначенням.

Для застосування до продавця санкцій, які є мірою цивільно-правової відповідальності (стягнення збитків, неустойки, передбаченої законом або договором), необхідно встановити його вину.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність лише за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором.

Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов'язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов'язання настає за наявності вини порушника.

Внаслідок придбання споживачем товару неналежної якості в нього виникає право на застосування правових способів відновлення порушених прав та законних інтересів, порядок використання яких встановлений чинним законодавством України.

Згідно з ч.14 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Пунктом 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Так, в судовому засіданні не встановлено, що позивачеві було поставлено продукцію, яка не відповідає вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Відповідно до умов договору, пунктом 7.11, визначено, що Замовник має право відмовиться від виготовлених меблів в 14-денний строк, починаючи з дня її отримання від Виконавця, за умови виплати компенсації Виконавцю в розмірі 40 % від вартості, вказаної в п.2.1. цього договору. В даному випадку Виконавець повертає Замовнику різницю між вартістю робіт та сумою компенсації за відмову від виготовлених меблів на протязі 10 днів після отримання письмової відмови.

Судом встановлено, що відповідач на виконання вимог договору повернув позивачеві 60 % вартості меблів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_2 не було порушено права ОСОБА_1, зокрема право на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію та всі властивості товару, що було замовлено, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 525, 526, 614, 678, 689, ЦК України, ст.ст. 1, 4, 6, 8, 10, 14 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 3-я особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про захист прав споживачів відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко