УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, та аліменти на її утримання як дружини в розмірі ј частини всіх видів доходу.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач за рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 березня 2015 року був визнаний батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та були внесені зміни в актовий запис про народження дитини, змінено прізвище на ОСОБА_4. Дитина проживає з нею, вона крім соціальних виплат іншого доходу не має, відповідач матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 часини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, починаючи з 11 листопада 2015 року. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, замість зазначеної 1/4 частини усіх видів доходу, стягнуто з ОСОБА_4 1 тис. грн аліментів щомісячно. Виключено з тексту рішення фразу «але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку». Рішення місцевого суду в частині розміру аліментів на утримання матері дитини змінено з 1/6 частини на 200 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із обов'язку батьків утримувати дитину до її повноліття, передбаченого ст. 180 СК України, доходи відповідача є стабільними, тому розмір аліментів на утримання дитини потрібно визначити у частці від його заробітку. Також на підставі ст. 91 СК України стягнув аліменти з відповідача на користь позивача до досягнення дитиною трьох років.

Змінюючи спосіб присудження аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини усіх видів доходу на тверду грошову суму - 1 тис. грн, та на утримання матері дитини ОСОБА_3 з 1/6 частини усіх видів заробітку на 200 грн., суд апеляційної інстанції посилався на нерегулярний дохід платника аліментів.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 17 грудня 2014 року (а.с. 10).

Дитина сторін знаходиться на утриманні матері, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_4 не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Також, згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Апеляційний суд вважав, що у місцевого суду не було передбачених законом підстав для стягнення аліментів у частці його доходів. Мотивуючи рішення посилався на те, що відповідач постійного місця роботи не має.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою про апеляційне провадження.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд не врахував, що відповідач не перебуває на обліку в центрі зайнятості, оскільки є працевлаштованою особою, працює в сфері ІТ-технологій та є розробником WEB-сайтів.

Викладене свідчить, що апеляційний суд всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, вірно застосував положення ст. 180 СК України та прийшов до правильного висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, зокрема щодо утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, вірно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року скасувати, та залишити в силі рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В.Попович