Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/878/17
Р І Ш Е Н Н Я

28 березня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді: Казидуб О.Г.

При секретарі: Зайцевій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2 (ПАТ»ОСОБА_3) до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 особа Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 044/1 від 04.07.2007 року (далі Договір) у розмірі 547828 грн.95 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 44/1 від 04.07.2007 , відповідно до якого надано кредит в розмірі 30 000 доларів США у тимчасове користування до 03.07.2012 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності (13.5% річних). В подальшому до Кредитного договору було укладено додаткові угоди від 13.06.2008 та 20.06.2008 року.

Відповідно до п. 2.2. Договору кредит надавався у доларах США, шляхом перерахування всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника № 1842 МФО344001 в Черкаській області філії ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2».

Згідно з п.2.3 Договору передбачалося, що повернення кредиту буде здійснюватися у готівковій формі на відкритий позичковий рахунок за платіжним дорученням в наступному порядку: щомісячно рівними частинами по 517, 00 доларів США до «10» числа кожного місяця, починаючи з 01.09.2007 року, останній платіж в сумі 517, 32 доларів США до 03.07.2012 року.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 04.07.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_4 укладено Договір застави, відповідно до якого ОСОБА_4передав в заставу фургон-рефрежиратор С марки MAN, модель 18.224, рік випуску 1999, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач свої догоірні зобовязання виконав в повному обсязі, а саме, - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

30.11.2011 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси на користь ПАТ «ВіЄйБі Банк» стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №044/1 від 04.07.2007 року в розмірі 24469,36 доларів США, що еквівалентно станом на 15.11.2011 року 195 351, 14 грн., з яких: 22758,39 доларів США тіло кредиту; 1710,37 відсотки за користування кредитом; 18466,25 грн. пеня.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30.11.2011 року по вказаній справі залишено без змін.

Не зважаючи на існування судового рішення відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 17.10.2016 року має заборгованість перед позивачем 1 178 897 грн. 60 коп., яка складається з наступного : 22758,39 доларів США тіло кредиту, 22304,59 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом. Всього заборгованість за тілом кредиту та відсотками в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку 17.10.2016 року становить 1 162 209 грн.85 коп.

Штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) нарахована за останній рік 16687,75 грн.

Таким чином, різниця нестягненої суми заборгованості складає 547 828 грн.95 коп., яку позивач просить суд стягнути на свою користь.

В судове засідання представник позивача ПАТ «ВіЄйБі Банк» за довіреністю ОСОБА_5 не зявився. До початку судового засідання подала заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, повністю підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи. До початку судового засідання подав дві заяви про застосування позовної давності.

Враховуючи думку представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Загальні положення про правочин, в т.ч. договори, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені главою 16 розділу 1V ЦК України.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору №044/1 від 04.07.2007, - недійсними, оспореними чи розірваними.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обовязковим для всіх судів України, суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду україни.

Керуючись правовою позицією Верховного суду України, яка викладена у справі за № 6-1206цс15(Постанова від 23 вересня 2015 року), відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або такуж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Виходячи із системного аналізу ст..ст. 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, Верховний Суд України здійснив висновок з врахуванням комплексного аналізу наведених норм про те, що нормами чинного законодавства України позивачу надається право звернутися до суду з позовом про стягнення суми боргу згідно умов договору та штрафних санкцій.

Судом встановлено, що у звязку зі змінами у діючому законодавстві, Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»).

Між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 44/1 від 04.07.2007, відповідно до якого надано кредит в розмірі 30 000 доларів США у тимчасове користування до 03.07.2012 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності ( 13.5% річних). В подальшому до Кредитного договору було укладено додаткові угоди від 13.06.2008 та 20.06.2008 року.Відповідно до п. 2.2. Договору кредит надавався у доларах США шляхом перерахування всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника № 1842 МФО344001 в Черкаській області філії ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Згідно з п.2.3 Договору передбачалося, що повернення кредиту буде здійснюватися у готівковій формі на відкритий позичковий рахунок за платіжним дорученням в наступному порядку: щомісячно рівними частинами по 517, 00 доларів США до «10» числа кожного місяця, починаючи з 01.09.2007 року, останній платіж в сумі 517, 32 доларів США до 03.07.2012 року.

Позивач свої договірні зобовязання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

30.11.2011 року рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси на користь ПАТ «ВіЄйБі Банк» стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №044/1 від 04.07.2007 року в розмірі 24469,36 доларів США, що еквівалентно станом на 15.11.2011 року 195 351, 14 грн., з яких: 22758,39 доларів США тіло кредиту; 1710,37 відсотки за користування кредитом; 18466,25 грн. пеня.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30.11.2011 року по вказаній справі залишено без змін.

Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав,не зважаючи на існування судового рішення,

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 17.10.2016 року має заборгованість перед позивачем 1 178 897 грн. 60 коп., яка складається з наступного : 22758,39 доларів США тіло кредиту, 22304,59 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом. Всього заборгованість за тілом кредиту та відсотками в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку 17.10.2016 року становить 1 162 209 грн.85 коп.

Штраф за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка), нарахована за останній рік 16687,75 грн.

Відповідно до наданого суду розрахунку станом на 17.10.2016 року нараховано відсотків за користування кредитом в сумі 22304,59 доларів США, різниця між ними станом на 15.12.2011 року та 17.10.2016 року становить 20594,22 доларів США та складає, (відповідно до курсу НБУ з розрахунку 25.790790 грн. за 1 долар США), - 531141,20 грн.

Таким чином, різниця нестягненої суми заборгованості складає 547 828 грн.95 коп., яка на думку суду підлягає до стягнення.

Враховуючи, що станом на дату подачі даного позову рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30.11.2011 року та ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2012 року не виконані, тому на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Як встановлено в судовому засіданні заяви №1,№2 ОСОБА_4 в частині застосування строку позовної давності не підлягають до задоволення , оскільки позивачем строки звернення до суду не порушені.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_4 в прибуток держави слід стягнути судові витрати в сумі 5478,29грн .

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 6, 15, 16, 192, 509, 526, 533, 549, 550, 610, 611, 624, 625, 627, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ Про судовий збір, постановою Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 88,174, 209, 212-223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2 (ПАТ»ОСОБА_3) до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_4(04.05.1966р.н,ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства»ВіЕйБі» код за ()заборгованість за кредитним договором №044/1 від 04.07.2007 року в сумі 547828(п»ятсот сорок сім тисяч вісімсот двадцять вісім)грн.95коп.

Стягнути з ОСОБА_4 в прибуток держави судовий збір в розмірі 5478,29грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів.

Головуючий: ОСОБА_6