У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна заяву ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за кордон,-

ВСТАНОВИВ :

16.03.2017 р. заявник ОСОБА_1 звернувся до суду про скасування обмеження виїзду за кордон посилаючись на те, що Попаснянським районним судом була Луганської області винесена ухвала № 423/2176/13-ц від 20.11.2013 р. за поданням відділу виконавчої служби Попаснянського районного управління юстиції Луганської області про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 У звязку з тим, що у нього є заборгованість по виконанню виконавчого листа №423/1323/15-ц від 09.02.2016 р. про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка станом на 20.11.2013 р. склала 12 913(дванадцять тисяч дев*ятсот тринадцять) грн. 93 коп.

В поданій заяви ОСОБА_1 вказав, що він сплатив суму боргу добровільно, це стало наслідком подання стягувача ОСОБА_2 заяви про повернення їй виконавчого документу з причин вирішення питання про сплату аліментів, у зв*язку з чим, він просить суд скасувати обмеження у праві виїзду за кордон, т.я. на наступний час йому треба виїхати на лікування за кордон.

Заявник до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без участі представника Попаснянського РВ ДВС.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 та письмові матеріали справи, суд встановив, що ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 20.11.2013 р. боржника ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання за виконавчими документами.

Враховуючи вищезазначене, суд звертає увагу на те, що свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції) частина друга яка передбачає : «Кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч.3 даної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009 р. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге. Переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ст. 2 ч.3 Протоколу №4 до Конвенції, по-третє,знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати. Що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому порядку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою зясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

З доданих документів представника відповідача вбачається, що 09.03.2017 р. на адресу відділу стяувачем ОСОБА_2 надано заяву про повернення їй виконавчого документу, т.я. питання про сплату аліментів сторони вирішили у добровільному порядку та жодних претензій до боржника ОСОБА_1 станом на 09.03.2017 року стягував ОСОБА_2 не має, внаслідок чого 23.03.2017 року виконавче провадження було закінчено згідно п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ направлено на адресу стягувача, тому суд, вважає, що підстав для подальшого застосування даного заходу забезпечення позову немає.

Таким чином, оскільки на даний момент належних правових підстав для подальшого застосування обмеження немає, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Керуючись ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, відповідною практикою ЄСПЛ, ст.ст. 3,8,33,55,124 Конституції України. ст. 54 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за кордон задовольнити.

Захід забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився м.Попасна, Луганської області, ідентиф. номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. кв.24, мешкає за адресою : АДРЕСА_1, застосований згідно ухвали Попаснянського районного суду Луганської області від 20.11.2013 р. (справа 423/2176/13-ц) скасувати.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення, в разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали до апеляційного суду Луганської області через Попаснянський районний суд.

Суддя Попаснянського районного суду А.В.Архипенко