АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Макухи Миколи Михайловича в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором.

Зазначала, що у заявку із переглядом Апеляційним судом м. Києва заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2010 року у справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, рішенням суду апеляційної інстанції від 02 жовтня 2013 року заочне рішення скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку суму заборгованості у розмірі 446 410 грн. 26 коп. та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження 22 серпня 2012 року.

Предмет іпотеки було реалізовано на прилюдних торгах за ціною 231 800 грн., які було перераховано відповідачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 43 від 06 червня 2008 року.

Листом від 21 жовтня 2013 року № 407 ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив ОСОБА_2 про те, що заборгованість за договором № 43 від 06 червня 2008 року, у сумі 262 985 грн. 91 коп. - основний борг, 23 638 грн. 84 коп. - пеня, було відшкодовано банком за рахунок резерву відповідно до вимог чинного законодавства.

Між тим, листом ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС України у м. Києві від 04 грудня 2014 року ОСОБА_2 було повідомлено, що у неї виникли податкові зобов'язання перед бюджетом за період з 01 жовтня 2013 року - 31 грудня 2013 року, у зв'язку із прощенням їй боргу за кредитним договором № 43 від 06 червня 2008 року, в сумі 262 985 грн. 91 коп.

Посилаючись на те, що банк мав би надати ОСОБА_2 документи, які свідчать про відсутність у відповідача претензій до неї, між тим, останнім невиконано зазначене, при тому, що дії відповідача призвели до виникнення податкових зобов'язань позивачки, просила визнати припиненим зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором № 43, укладеним 06 червня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам процесуального права рішення районного суду не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 06 червня 2008 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України, правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», було укладено кредитний договір № 43 за умовами якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 413 000 грн., строком до 05 червня 2018 року, зі сплатою 20,5 % річних (а.с.28-29).

Встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2013 року було скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2010 року за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 43 від 06 червня 2008 року в сумі 446 410 грн. 26 коп. та у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 85 від 06 червня 2008 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с.32-34).

Встановлено, що зазначену квартиру, було реалізовано у зв'язку із примусовим виконанням рішення суду, проте повністю заборгованість не погашено (а.с.36).

Як свідчать матеріали справи, листом від 21 жовтня 2013 року № 407 ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія - Головного управління по м. Києву та Київської області було повідомлено ОСОБА_2 про те, що заборгованість за кредитним договором № 43 від 06 червня 2008 року у розмірі 262 985 грн. 91 коп. - основний борг, 23 638 грн. 84 коп. - пеня, було відшкодовано банком за рахунок резерву відповідно до вимог законодавства України (а.с.7).

Ухвалюючи рішення, районний суд визнав припиненими кредитні зобов'язання ОСОБА_2 перед позивачем у зв'язку із прощенням їй банком частини боргу.

Між тим, з висновками суду погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України, якою передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором, проте неправильно витлумачив його зміст.

Матеріалами справи доведено, що ні умовами укладеного між сторонами договору, ні законом, який регулює спірні правовідносини, не передбачено припинення частини кредитного зобов'язання ОСОБА_2 згідно кредитного договору № 43, укладеним 06 червня 2008 року.

Відповідно до матеріалів справи, не укладався між сторонами й договір про припинення зобов'язання.

Окрім цього, районний суд залишив поза увагою ту обставину, що кредитну заборгованість, частину якої, в сумі 262 985 грн. 91 коп., суд вважав припиненою, стягнуто в судовому порядку, а відповідно до вимог статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Районний суд при винесенні рішення не взяв до уваги той факт, що подання філією - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до органів ДФС розрахунку (уточнюючого розрахунку) суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку ОСОБА_2 потребує уточнення Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, за місцем обліку підприємства.

Як убачається зі змісту долученого до справи листа Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві «...згідно даних АІС «Податковий блок» підприємством ПАТ «Державний ощадний банк України» «Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області» () в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4-й квартал 2013 року не відображено інформацію щодо нарахованих та виплачених доходів щодо зазначеної вище особи» (а.с.65).

В справі відсутні будь - які докази того, що саме банком було відображено в розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку у IV кварталі 2013 року, дохід, в сумі 262 985 грн. 91 коп., за ознакою доходу «126» (додаткове благо) та про те, що зобов'язання ОСОБА_2 припинено внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 605 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Анулювання (прощення) боргу полягає в тому, що кредитор звільняє боржника від виконання його обов'язків за договором, нічого не вимагаючи натомість. Тобто основна ознака прощення боргу безоплатність. При прощенні боргу зобов'язання за договором припиняються, і такий договір буде вважатися виконаним.

У підпункті 159.4.1 пункту 159.1 статті 159 ПК України вказано, що банки відшкодовують заборгованість, визначену безнадійною, відповідно до встановленої Національним банком України методики. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків також визначається Національним банком України.

Встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172 затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву (надалі - Порядок).

Суд першої інстанції не врахував пункт 7 наведеного Порядку, чинного на час виниклих правовідносин, згідно якого відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Відповідно до вказаного пункту, банк має продовжувати здійснювати заходи, спрямовані на відшкодування заборгованості позичальником. Отже, списання безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву не є анулюванням (прощенням) боргу й не впливає на правовідносини Банка та Боржника за кредитним договором.

Встановлено, що рішенням кредитного комітету філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» непогашену заборгованість за Кредитним договором № 43 від 06 червня 2008 року позивачу було відшкодовано за рахунок резерву банку у відповідності до Положення про відшкодування безнадійної заборгованості за кредитними операціями фізичних осіб в установах АТ «Ощадбанк» за рахунок спеціального резерву суму боргу (а.с.10).

Згідно даних, які містяться в листі від 21 жовтня 2013 року, відповідач повідомив позивача, що непогашену частину кредитної заборгованості, було відшкодовано банком за рахунок резерву відповідно до вимог законодавства України. Та вказав, що відшкодування за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення комплексу заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України (а.с.7).

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що відповідач, свої зобов'язання за кредитним договором № 43 від 06 червня 2008 року виконав належним чином, надавши кредит позивачу, позивачем, між тим, зобов'язання позивачкою не виконано, встановлену судовим рішенням заборгованість у повному обсязі не повернуто.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У матеріалах справи відсутні докази визнання банком факту припинення зобов'язань. Навпаки, в листі-відповіді ОСОБА_2 № 556 від 01 червня 2015 року банк повідомляв, що прощення боргу з боку відповідача не відбувалось та незалежно від факту списання банком заборгованості за рахунок резерву у позивача однаково наявна заборгованість перед АТ «Ощадбанк» (а.с.10).

Про відсутність підстав для висновків про прощення частини кредитної заборгованість свідчить і зміст долученого до справи рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року в справі за позовом банку до ОСОБА_5, поручителя за кредитними зобов'язаннями боржниці ОСОБА_5, відповідно до якого банк вживав заходи щодо стягнення залишку заборгованості, в сумі 262 735 грн. 91 коп. (а.с.40-43), що залишилося поза увагою суду та врахування під час ухвалення рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального й процесуального права є підставою до скасування рішення суду.

За наведених підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Макухи Миколи Михайловича в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/13127/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2408/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.