Ухвала

іменем україни

06 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Гримич М.К., Закропивного О.В.,

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег ЛТД» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, у якому просили стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Берег ЛТД» (далі - ТОВ «Берег ЛТД») на свою користь грошові кошти у розмірі 800 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказували на те, що між ними та відповідачем було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг від 13 грудня 2013 року, на виконання умов якого 10 лютого 2014 року ними були надані послуги з проведення міжнародної науково-практичної конференції на тему: «Вдосконалення майстерності робітників торгівлі кафе-барів», що підтверджується актом про надання послуг за договором від 13 грудня 2013 року, який підписаний сторонами 10 лютого 2014 року.

Звертали увагу на те, що відповідно до умов п. 3.1 договору про надання інформаційно-консультаційних послуг загальна вартість послуг складає 800 000 грн, однак умови укладеного договору щодо оплати послуг відповідачем виконані не були.

Посилаючись на наведене, просили позов задовольнити.

До початку розгляду справи в суді першої інстанції сторони звернулись до суду із заявою про затвердження мирової угоди, з якої вбачається, що сторони досягли мирової угоди, яку просили суд визнати, та закрити провадження у справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня

2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з однієї сторони, ТОВ «Берег ЛТД», з другої сторони, у вказаній справі, згідно з умовами якої з моменту визнання та затвердження мирової угоди судом із закриттям провадження у справі:

- у власність ОСОБА_4 переходить самостійний житловий будинок по АДРЕСА_1, що складається з: 1-5 - житлова кімната, площею 57,3 м2, 1-6 - кухня, площею 3,5 м2, 1-7 - вбиральня, площею 1,7 м2, 1-8 - вбиральня, площею 1,5 м2. Загальна площа житлового будинку, що передається у власність ОСОБА_4 дорівнює 64,0 м2, що знаходиться на земельної ділянці площею 998 м2.

- у власність ОСОБА_3 переходить самостійний житловий будинок по АДРЕСА_1 та складається з: 2-1 - кухня, площею 31,5 м2, 2-2 - житлова кімната, площею 45,3 м2, 2-3 - коридор, площею 4,8 м2, 2-4 - кладова, площею 2,4 м2, 2-5 щитова, площею 1,4 м2, 2-6 - підсобне приміщення, площею 4,3 м2, 2-7 - коридор, площею 4,6 м2, 2-8 - коридор, площею 2,4 м2, 2-9 - вбиральня, площею 6,2 м2, 2-10 - санвузол, площею 4,0 м2, 2-11 підсобне приміщення, площею 11,4 м2. Загальна площа житлового будинку, що передається у власність ОСОБА_3, дорівнює 118,3 м2, що знаходиться на земельної ділянці площею 971 м2.

Вказані житлові будинки знаходяться по АДРЕСА_1 під окремими номерами 2 та 2-А у м. Одесі разом із тимчасовими спорудами, що розташовані у межах земельної ділянки площею 1 969 м2.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовляються від вимог про стягнення з ТОВ «Берег ЛТД» 800 000 грн за договором про надання послуг від 13 грудня 2013 року № 17/148.

Після прийняття судом та належного виконання умов мирової угоди сторони не матимуть жодних взаємних майнових та/або немайнових претензій з приводу умов, що є предметом цієї мирової угоди.

Кожна сторона несе свою частку понесених судових витрат та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Рішення суду після набрання ним чинності є підставою для проведення державної реєстрації права власності Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції на вищевказане нерухоме майно у встановленому законом порядку за ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 до ТОВ «Берег ЛТД» про стягнення грошових коштів.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою Одеська міська рада оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2016 року, апеляційну скаргу відхилено, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Одеська міська рада, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що Одеська міська рада участі у розгляді справи не брала, ухвалу суду першої інстанції постановлено без її участі.

У лютому 2016 року представник Одеської міської ради звернувся до суду першої інстанції з заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

У березні 2016 року Одеська міська рада оскаржила ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2014 року в апеляційному порядку.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода не суперечить закону, її виконання не порушить інтересів інших осіб

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що Одеською міською радою пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку заявником не надано.

Постановляючи вищевказані ухвали, суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом (ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 175 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Нормами ч. ч. 2-6 ст. 175 ЦПК України встановлено, що сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені сторони вчиняти ці дії.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, у тому числі на підставі правочину.

При цьому затвердження судом мирової угоди, якою вирішується питання переходу права власності, передбачає необхідність з'ясування чи можливий такий перехід від однієї особи до іншої, чи не буде порушено право інших осіб та чи відсутні інші перешкоди для визнання такої угоди.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка покладає на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, дійсно саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів, третіх осіб (ст. 33 ЦПК України).

Проте, постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не врахував, що позовні вимоги заявлені щодо стягнення грошових коштів в сумі 800 000 грн, а мирова угода укладена на умовах передачі у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кожній самостійних житлових будинків, при цьому належним чином не перевірив належність вказаного майна відповідачу, чи не буде порушено інтереси інших осіб, зокрема, Одеської міської ради, оскільки нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

За положеннями ч. 2 ст. 294 цього Кодексу апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Переглядаючи по суті ухвалу суду першої інстанції та залишаючи її без змін, апеляційний суд в мотивувальній частині ухвали зазначив, що заявником пропущено строк на апеляційне оскарження, а доказів поважності причин пропуску строку не надано, проте не врахував, що цивільно-процесуальним законодавством передбачена інша процедура прийняття та розгляду апеляційної скарги, поданої з пропуском строку на апеляційне оскарження, крім того, суд наділений правом залишити апеляційну скаргу без руху для надання можливості заявнику підтвердити поважність причин пропуску строку, що апеляційним судом зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене та з метою повного, всебічного розгляду справу, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних ухвал та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: М.К. Гримич

О.В.Закропивний

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко