Номер провадження: 22-ц/785/2668/17
Номер справи місцевого суду: 521/593/16-ц
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, про усунення порушень у сфері пожежної безпеки при користуванні спільною власністю,за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку. По всьому периметру будинку проходить дерев'яний балкон-галерея загального користування, завдяки якому мешканці другого поверху будинку, в т.ч. сторони, потрапляють в квартири.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 самовільно збудувала дві дерев'яні перегородки на балконі-галереї та захаращила по ньому прохід, чим спричинила їй та її неповнолітнім дітям обмеження у вільному доступі до місця загального користування, що загрожує безпечному життю в будинку, ОСОБА_2 просила суд притягнути відповідача до відповідальності за порушення норм пожежної безпеки та зобов'язати ОСОБА_3:

-знести самовільно збудовані дві дерев'яні перегородки на балконі-галереї загального користування;

-прибрати з фасадної сторони балкону-галереї загального користування водяну трубу;

-прибрати з фасадної стіни та з підлоги балкону галереї загального користування лінолеум,

на підставі, крім іншого, ст.391 ЦК України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 19 квітня 2017 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести самовільно збудовані перегородки, встановлені в позаквартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_3.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції, крім іншого, керувався ст.391 ЦК України та виходив з того, що позаквартирний коридор (галерея) на другому поверсі будинкуАДРЕСА_1 є допоміжним приміщенням, призначеним для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, а самовільно збудовані відповідачкою спірні перегородки створюють перешкоди позивачці у користуванні, належній їй на праві власності, квартирою.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Так, за змістом ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

За частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності належить позивачці ОСОБА_2

ОСОБА_2 має одну неповнолітню та двох малолітних дітей ІНФОРМАЦІЯ_2,ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно.

Квартира АДРЕСА_2 у тому ж будинку належить на праві спільної часткової власності відповідачці ОСОБА_3

Відповідачка в суді першої інстанції визнала, що у 2004 році встановила дерев'яну перегородку у позаквартирному коридорі між квартирами сторін.

Крім того, відповідачка показала в суді, що інша дерев'яна перегородка перед квартирами сторін була встановлена на початку 1980 років, тобто до її заселення в квартиру у середині 1980 років.

Із технічного паспорту, складеного комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» 14 травня ІНФОРМАЦІЯ_2 року вбачається, що згідно зі схемою поетажного плану зазначеного будинку вхід до квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 здійснюється через перегородку у позаквартирному коридорі загального користування.

Таким чином посилання відповідачки, яка визнала в суді, що вселилася в квартиру у середині 1980 років, на техпаспорт, складений у травні 2002 року, як доказ того, що перша спірна перегородка була встановлена ще на початку 1980 років до уваги не приймається.

Згідно листа територіального органу державного пожежного нагляду в Одеській області №8-22/12-2 від 15серпня 2008 року ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за ст.175 КпАП України, тобто за порушення встановлених законодавством вимог пожежної бепеки.

Враховуючи наведені вище докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо правомірності вимог позивачки до відповідачки про усунення їй перешкод в користуванні загальним позаквартирним коридором шляхом знесення перегородок на підставі ст. 391 ЦК України.

Доводи апелянта, що позивачем пропущено строк позовної давності колегія суддів вважає помилковими.

У ст. 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред'явлення такого позову.

Керуючись ст. ст. 303,304,п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 19 квітня 2017 року про виправлення описок, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков