Справа № 212/1376/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого - судді Борис О.Н., за участі: секретаря судового засідання - Хазієвої Т.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, який уточнював та просив визнати незаконним його звільнення з 09.02.2017 року з посади директора ТОВ «Комплекс», що оформлено протоколом №01 від 28.01.2017 року, поновити його на посаді директора ТОВ «Комплекс», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2017 року по 06.07.2017 року в сумі 6090,70 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування зазначив, що 23 травня 2011 року згідно наказу №1 він був прийнятий відповідачем у справі в особі керівництва ТОВ «Комплекс» на роботу до вищезгаданого товариства на посаду директора. З відповідачем у даній справі перебував в трудових відносинах з 23 травня 2011 року по 09 лютого 2017 року, оскільки згідно протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс» від 28 січня 2017 року був звільнений з посади директора вказаного ТОВ відповідно до вимог ст. 41 Кодексу Законів про працю України. Конкретна підстава звільнення йому до теперішнього часу невідома, оскільки наказ про звільнення йому не надавався. Вважає, що загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» від 28 січня 2017 року є нелегітимними, оскільки учасники мають бути повідомлені про час, місце та порядок денний не менше як за 30 днів до скликання загальних зборів, а прийняте на вказаних зборах рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки суперечать як діючому трудовому законодавству України, так і Статуту ТОВ «Комплекс».

Позивач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю у заявленому розмірі, посилаючись на підстави зазначені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у запереченні та письмових поясненнях, додатково зазначив, що неправомірні дії позивача не обмежувалися безпідставним відчуженням майна товариства. Ним було вчинено низку порушень фінансової та бухгалтерської дисципліни, деякі з яких завдали істотної шкоди підприємству та його учасникам. ОСОБА_1 всупереч інтересам підприємства без відома бухгалтерії та учасників товариства переводив кошти з рахунку ТОВ «Комплекс» на рахунок ТОВ «НДП ДНІПРОРЕМПРОЕКТ», єдиним учасником (власником) якого є він сам, самовільно знімав кошти з корпоративного рахунку підприємства через банкомат, тощо, на суму більше 100 тис. грн. Внаслідок завдання товариству істотної шкоди ТОВ «Комплекс» звернулося до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину за ч. 1 ст. 364-1 Кримінального кодексу України (зловживання повноваженнями). Отже, для звільнення позивача, учасники товариства мали вагомі причини та підстави, у зв'язку з чим його не може бути поновлено на роботі на посаді директора, у тому числі через ризик заподіяння ним шкоди підприємству в подальшому. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що при проведенні зборів на яких розглядалось питання щодо звільнення директора товариства ОСОБА_1, він присутнім не був. Вважає, що збори, які відбулися 28.01.2017 року є неправомочними, оскільки була порушена повністю процедура їх проведення, починаючи з повідомлення учасників цих зборів. Також пояснив, що реєстрація учасників зборів здійснюється підписом у протоколі зборів учасників. Під час перебування на лікарняному з 24.01.2017 року по 03.02.2017 року він спілкувався з сином ОСОБА_1, але не з приводу діяльності товариства та його звільнення. Лікування у цей період він проходив стаціонарно. Повідомлення про проведення зборів учасників він не отримував, це повідомлення отримано було його дружиною. У своєму листі, який він направив іншим учасникам зборів, зазначав, що порушена процедура їх проведення, оскільки учасники зборів повинні бути повідомлені про їх проведення за десять днів, а дане повідомлення було отримано за два дні до проведення зборів.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що працює директором ТОВ «Комплекс». У 2011 році запросив ОСОБА_5 з сином в компаньйони та з того часу вони почали разом працювати. Порадившись з ОСОБА_5, вирішили, що вони з ним вже пенсійного віку та тому обрали на посаду директора ОСОБА_1 В березні 2016 року прийшла бухгалтер товариства та показала учасникам товариства документи з приводу придбання насосу. Позивач не порадившись з учасниками, зняв гроші з товариства, про що свідчить виписка з Укрсиббанку, перерахував гроші на свою фірму і в цей же день оформив на себе насосну станцію. У подальшому почали списуватися гроші з рахунків фірми. Потім порадившись з учасниками товариства, написали щодо дій позивача заяву у Покровський райвідділ поліції та на сьогодні порушено два кримінальних провадження відносно позивача ОСОБА_1 Підставою звільнення було списування позивачем грошей з рахунку фірми на свої рахунки. Вперше ці обставини стали відомі в березні 2016 року. Учасникам загальних зборів були направлені повідомлення про проведення зборів. Вважає, що збори, які проведені 28.01.2017 року, є правомочними.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що працювала з жовтня 2014 року по 2016 рік на ТОВ «Комплекс» та здійснювала супроводження бухгалтерського обліку товариства. До її функціональних обовязків відноситься супроводження фінансових документів товариства , формування фінансового звіту. 15 березня 2016 року до неї звернувся ОСОБА_1 з проханням надання бухгалтерських документів для проведення аудиторської перевірки товариства, але вона йому відмовила, оскільки не мала доступу до таких установчих документів. Нею було складено фінансовий звіт, в якому відображалися дані про те, куди і на що директор переводить кошти товариства та які здійснює фінансові операції. Вона перша помітила, як 10000 грн. були зняті з рахунку товариства у якості передоплати за придбання насосної станції. Даний платіж формував сам директор і ніяких вказівок щодо цієї операції до неї не надходило. Вона у свою чергу повідомила про це учасників товариства.

Суд вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу №1 від 23.05.2011 року позивач був призначений на посаду директора ТОВ «Комплекс» з окладом згідно штатного розкладу (а.с.30), на підставі Протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс» (а.с.31).

Згідно протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс» від 28 січня 2017 року позивач був звільнений з посади директора вказаного товариства відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу Законів про працю України (а.с. 6).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та пункту 1.3 статті 1 Статуту ТОВ «Комплекс», засновниками (учасниками) ТОВ «Комплекс» є ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 41-42).

З переліку (а.с.33) учасників ТОВ «Комплекс», які зареєструвалися для участі у зборах учасників (документ, що підтверджує правомочність прийнятих рішень, оформлених протоколом №5 від 01.11.2012 року) зареєстровані учасники товариства володіють у сукупності 100 голосами. Збори є повноважними приймати рішення з усіх питань порядку денного.

Пункт 5.3 ст. 5 Статуту ТОВ «Комплекс» передбачає, що розмір частки (голосів) кожного з чотирьох учасників Товариства складає 25 відсотків (а.с. 13).

Пункт 7.7 статті 7 Статуту передбачає виключення учасника з Товариства та вказує, що Учасник Товариства, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягнення цілей Товариства, може бути виключений з Товариства на основі рішення Учасників, прийнятого Учасниками, які володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості часток (голосів) Учасників Товариства. При цьому цей Учасник (його представник) у голосуванні участі не бере (а.с.16).

Згідно до підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Статуту вищім органом Товариства є загальні збори Учасників Товариства, а підпункт 8.2.6 передбачає, що до виключної компетенції вищого органу Товариства відносяться виключення Учасника Товариства (а.с.16, 17).

Пункт 8.2.9 передбачає, що загальні збори Учасників визнають повноважними, якщо в них беруть участь Учасники (їх представники), що володіють більш як 60 відсотків часток (голосів) (а.с.18).

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Порядок призначення та звільнення з посади працівника, в тому числі керівника, визначено КЗпП України.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови №9 від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів розяснив, що на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно положень ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави.

Згідно Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Таким чином, закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_3, встановлено, що позивача з посади директора було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків керівником підприємства, яке полягало у перевищенні ним повноважень в поєднанні з підробкою документів, зокрема безпідставне відчуження майна товариства, вчинення низки порушень фінансової та бухгалтерської дисципліни, деякі з них завдали істотної шкоди підприємству та його учасникам.

Але, будь-яких даних чи відомостей про те, в чому саме полягало порушення та є підставою звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Комплекс» у протоколі загальних зборів учасників товариства №1 від 28 січня 2017 року не наведено.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України звільнення працівника є дисциплінарним стягненням.

У ст. 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що ТОВ «Комплекс» вирішуючи питання щодо звільнення позивача з займаної посади діяло з порушенням норм свого Статуту, Кодексу законів про працю України, виходячи з наступного.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок в строки, встановлені в ст. 116 цього Кодексу. У випадку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також в день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Всупереч вимог вказаної статті ні в день звільнення, ні до цього часу позивача не ознайомлено з наказом про звільнення з роботи.

Уповноважений орган товариства зобов'язаний був повідомити ОСОБА_1 про його звільнення, у день звільнення повинен був надати позивачу копію наказу про таке звільнення та провести з ним повний розрахунок.

Відповідно до ст.41 ч. 1 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства.

В протоколі позачергових загальних зборів учасників від 28.01.2017 року не зазначено за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов'язків підлягає звільненню ОСОБА_1

Посилання відповідача, що одноразове грубе порушення ОСОБА_1 трудових обов'язків полягає у перевищенні ним повноважень в поєднанні з підробкою документів, щодо здійснення відчуження нерухомого майна Товариства, а саме каналізаційної насосної станції №2 по заниженій вартості не доведено у судовому засіданні належними та допустимими доказами. Факт заволодіння позивачем шляхом обману майном товариства на день розгляду справи не встановлений.

Також, позивача своєчасно не було повідомлено про проведення Загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс», оскільки повідомлення про проведення зборів 28.01.2017 року було позивачем отримано лише 10.02.2017 року, про що свідчить довідка з Укрпошти від 29.06.2017 року (а.с. 141).

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними в частині тих обставин, що передували звільненню ОСОБА_1, і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки їх покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено письмовими доказами, а також показами свідка ОСОБА_5 даними ним у судовому засіданні, учасник Товариства ОСОБА_5 із часткою 25% статутного капіталу 28.01.2017 року знаходився на денному стаціонарному лікуванні, а саме з 24.01.2017 року по 03.02.2017 року, що підтверджено медичним епікризом (а.с.142) та участі у вищевказаних зборах не приймав.

Щодо відсутності на зборах 28.01.2017 року учасника ОСОБА_5 свідчить також лист, який був направлений на адресу голови зборів ОСОБА_6 та на юридичну адресу ТОВ «Комплекс» щодо порушення порядку скликання позачергових загальних зборів за підписом останнього (а.с. 38,39,40).

Також, в матеріалах справи відсутній реєстр (перелік) явки учасників Товариства, який повинен бути підписаний головою загальних зборів та секретарем, а тому суд критично ставиться до тверджень представника відповідача щодо відсутності підпису ОСОБА_5 на спірному протоколі оскільки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а саме, рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, що подається для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами), оскільки такі твердження спростовуються не лише доказами, що містяться у матеріалах справи, а і показами свідка ОСОБА_5, що були надані ним у судовому засіданні.

Законом України «Про господарські товариства» встановлено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Також дана норма міститься в п.8.2.9. Статуту ТОВ «Комплекс», а отже загальні збори учасників товариства від 28.01.2017 року проведені з порушенням встановлених вимог.

У зв'язку з чим, суд приходить до переконання, про незаконність звільнення позивача.

Що стосується розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

При розрахунку середнього заробітку суд враховує ст. 27 Закону України "Про оплату праці" та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Саме про таке застосування положень частини другої статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку зазначено у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2011 року (справа № 6-87цс11), 16 грудня 2015 року (справа № 6-648цс15).

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку на час вимушеного прогулу з 09.02.2017 року по 06.07.2017 року у розмірі 6090,70 грн. та саме у цьому розмірі дана вимога підтримана ним та його представником у судовому засіданні.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Отже, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становитиме 6090 грн. 70 коп.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше як за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

За таких обставин, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" (в редакції на момент звернення до суду) від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, ст. 40, 42, 43, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» відповідно до протоколу №1 від 28.01.2017 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» на користь ОСОБА_1 6090 грн 70 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09 лютого 2017 року по 06 липня 2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Допустити рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис