Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/4783/17Головуючий у 1-й інстанції Голубкова М.А.
Пр. № 22-ц/778/3221/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИЛА:

11 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 99-104), просив:

- стягнути на його користь з відповідача загальну суму боргу в розмірі 8177,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 215624,70 грн.,

- на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних від зазначеної суми, що становить 8178,12 грн.,

- збитки від інфляції за період прострочення повернення позики з 02.01.2016 року по 22.05.2017 року в сумі 35030,82 грн.,

- а також на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, що складає 122126,07 грн.

- та понесені судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 23.04.2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким останній взяв у ОСОБА_3 в позику грошові кошти в розмірі 8177,00 доларів США з кінцевим строком повернення позики 01.01.2016 року, про що 23.04.2014 року була складена боргова розписка.

Станом на 22.05.2017 року (дату складання розрахунку уточненої позовної заяви) офіційний курс становив 2636,9659 гривень України за 100 доларів США. Таким чином у гривневому еквіваленті 8177 доларів США становить 215624,70 гривні України. По закінченню зазначеного в розписці строку відповідач суми позики позивачу не повернув, на теперішній час відповідач фактично ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяте на себе зобов'язання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2017 року (а.с. 113-117), з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 03 липня 2017 року (а.с. 124) позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_2, суму боргу в розмірі 215624,70 грн., 3% річних від зазначеної суми, що становить 8178,12 грн., відсотки за користування сумою позики в розмірі 122126,07 грн., а загалом - 345928,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_2, судовий збір в сумі 3459,30 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 126-130) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 145), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 148).

Позивач ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с. 159-163).

У судове засідання 07 грудня 2017 року належним чином повідомлений апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через представника ОСОБА_4 (а.с. 150), що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_3 не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3 і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю представника позивача ОСОБА_3 за договором (а.с. 164-167) ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача - адвоката (а.с. 29-30) Мітасова М.І.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

- відповідача ОСОБА_2 та представника останнього - Мітасова М.І., які у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначали, що вищезазначену розписку від 23.04.2014 року писав особисто саме ОСОБА_2, але не підписував, лише написав прізвище; просили оглянути в щоденнику ОСОБА_2, який не підписаний, що він належить саме ОСОБА_2, аркуш, на якому міститься запис від 04.01.2013 року про придбання для ведення спільного бізнесу обладнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, копію якого вони надали лише вперше у цій справі до апеляційної скарги; це обладнання поділено на теперішній час між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; розрахунок позивача щодо суми боргу за вищезазначеним договором позики не оспорювали та не оспорюють, оскільки не визнають сам факт укладення із позивачем договору позики; крім того, із розписки не вбачається, які саме долари отримав ОСОБА_2 (США чи інш.);

- представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, якій у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначав, що оригінал вищезазначеної розписки ОСОБА_2 зберігається на руках у позивача ОСОБА_3, суд першої інстанції оглядав у судовому засіданні зазначений оригінал, чому останній не посвідчив відповідність копії розписки, наявної у матеріалах цієї справи, оригіналу, йому невідоме; він може надати апеляційному суду для огляду у даному судовому засіданні оригінал розписки; позика надавалась саме у доларах США, про це свідчить позначка доларів у розписці, здійснена рукою відповідача особисто, крім того, інші долари в Україні не використовуються;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та оригінал розписки ОСОБА_6 від 23.04.2014 року, наданий у судовому засідання для огляду представником позивача - ОСОБА_4, якій зберігається на руках у позивача ОСОБА_3, засвідчивши відповідність наявної у цій справі копії останньої (а.с. 7) оригіналу, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 і лише в частині задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст. 307 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 3, 10, 88, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 11, 208, 509, 526, 530,625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23.04.2014 року був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 8177,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.01.2016 року, на підтвердження факту укладення зазначеного договору сторін та факту передачі грошей ОСОБА_3 ОСОБА_2 у вищезазначеній сумі надана суду першої інстанції у матеріали цієї справи розписка ОСОБА_2 від 23.04.2014 року (засвідчена апеляційним судом копія а.с. 7), оригінал якої зберігається на руках у ОСОБА_3, та яка є належним, допустимим (письмовим) доказом, якій правильно був прийнятий до уваги судом першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кінцевий строк повернення грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 позикодавцю ОСОБА_3 встановлений в розписці та на час звернення до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом позивача сплинув.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останнього не надали суду у матеріали цієї справи жодних належних, допустимих доказів того, що сума позики відповідачем повністю або частково повернута позивачу ОСОБА_3

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вимоги позивача у частині задоволення його позовних вимог у цій справі ґрунтуються на законі підтверджені належними допустимими доказами, доказами відповідача не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивач надав розписку позичальника в оригіналі, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути суму боргу за розпискою від 23.04.2014 року ОСОБА_3 у сумі 8177 доларів США до 01.01.2016 року

Але свої зобов'язання відповідач не виконав, жодних дій, що свідчать про виконання зобов'язань за договором позики не вчинив, тому у позивача виникло право вимагати повернення сум позики.

Ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. В такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно до інформації Національного Банку України, станом на 22.05.2017 року курс американського долара до гривні становив 2636,9659 грн. за 100 доларів США.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що стягненню з відповідача за рішенням у цій справі підлягає сума боргу за розпискою в розмірі 215624,70 грн. (розрахунок а.с. 101).

Відповідно до інформації Національного Банку України, станом на 01.01.2016 року курс американського долара до гривні становив 2400,0667 грн. за 100 доларів США.

Таким чином задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 3% річних, що складають 8178,12 грн. від суми боргу 196253,45 грн., що є еквівалентом 8177 доларів США станом за 01.01.2016 року (дату виникнення прострочення за зобов'язанням, розрахунок а.с. 104).

Судом першої інстанції також правильно визнано такою, що відповідає вимогам законодавства та підлягає задоволенню також вимога позивача ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь відсотків від суми позики, розмір яких визначено позивачем на рівні облікової ставки НБУ з дня виникнення зобов'язання в розмірі 4631,31 доларів США, що станом на 22.05.2017 року відповідно до курсу НБУ становить 122126,07 грн. (розрахунок а.с. 101-102).

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ОСОБА_3 правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та вважав за доцільне стягнути з відповідача суму боргу, визначену договором позики, три відсотки річних та відсотки за користування позикою.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача та його представника, та яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_2 було достовірно відоме про те, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді вищезазначена цивільна справа, оскільки відповідачем у цій справі в апеляційному порядку оскаржувались ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження та про забезпечення позову у цій справі(а.с. 59-60).

Проте, відповідач ОСОБА_2 та представник останнього, будучи належним чином повідомленими судом першої інстанції про час і місце розгляду цієї справи (а.с.94, 109) та у тому числі на судове засідання. В якому було ухвалено судом першої інстанції рішення, також через сайт судової влади, тобто за допомогою інших засобів зв'язку, що узгоджується із вимогами ст. 74 ч. 6 ЦПК України, зловживаючи своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України, ухилились від явки до суду першої інстанції у судові засідання у цій справі 23.05.2017 року та 08.06.2017 року (а.с. 105, 112) та надання будь-яких письмових заперечень поштою чи у судовому засіданні з приводу позову позивача у цій справі і будь - яких доказів в обґрунтування цих заперечень, тому суд першої інстанції правильно розглядав дану справу за наявними у цій справі матеріалами та доказами за відсутністю останніх.

На виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційний суд сприяв повному та всебічному перегляду апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Оскільки, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, надана при вищевикладених обставинах лише апеляційному суду у цій справі відповідачем ОСОБА_2 до його апеляційної скарги копія аркушу паперу (а.с. 129) начеб - то із щоденника ОСОБА_2, на якому міститься запис від 04.01.2013 року про придбання для ведення спільного бізнесу обладнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оригінал якого оглянутого апеляційним судом у даному судовому засіданні у цій справі, не можна вважати доказом, передбаченим ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі, та останнім не спростовуються правильно встановлені у цій справі судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Крім того, ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції у даному судовому засіданні визнав той факт, що вищезазначена розписка від 23.04.2014 року складена ним особисто.

Обставини, визнані сторонами у цій справі, доказуванню не підлягають в силу вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України.

Замість підпису ОСОБА_2 на цій розписці в кінці зазначив своєю рукою своє прізвище «ОСОБА_6».

Цього достатньо, щоб вважати, що вищезазначений договір позики сторін є укладеним сторонами з 23.04.2014 року, а гроші - отриманими ОСОБА_2 у вищезазначеній сумі у ОСОБА_3 та неповернутими ОСОБА_2 ОСОБА_3

Оскільки, судом правильно встановлено, що оригінал вищезазначеної розписки ОСОБА_2 досі знаходиться на руках у ОСОБА_6

Оскільки, в силу вимог ст. 545 ч.3 ЦК України лише наявність оригіналу вищезазначеної розписки на руках у боржника ОСОБА_2 могло бути підтвердженням виконання ним свого обов'язку за вищезазначеним договором позики перед ОСОБА_3

Гроші отримував ОСОБА_2 за вищезазначеною розпискою саме як фізична особа, про це прямо зазначено ним самим особисто у тексті вищезазначеної розписки.

Наявність в кінці розписки на прізвищі позичальника «ОСОБА_6» печатки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 не спростовує вищезазначених правильно встановлених фактичних обставин цієї справи щодо складу сторін за договором позики - фізичних осіб.

Належні, допустимі докази у спростування того, що ОСОБА_2 отримав вищезазначену суму позики в долах США, а також, що має місце необґрунтованість розрахунку позивачем вищезазначеної суми боргу за вищезазначеним договором сторін в частині її задоволення судом першої інстанції за рішенням суду у цій справі, відсутні.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник не надали суду у матеріали цієї справи належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення судом першої інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_6, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 4190,56 грн. (а.с. 136), сплаченого ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.