Провадження 2/235/2671/17
Справа №235/6249/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі : головуючого судді Хмельової С.М.

за участю: секретаря Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 7 м. Покровськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, третя особа: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі відокремленого підрозділу Покровське відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області,-

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, третя особа: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі відокремленого підрозділу Покровське відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем по справі з 24.04.1991р., працюючи прохідником четвертого розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 22 червня 2016 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію.

Під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 23.02.2017 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактора - важкість праці, пил переважно фіброгенної дії, виробничий шум. Причиною професійного захворювання є перевищення запиленість повітря робочої зони з містом вільного діоксину кремнію 6,0 % складала -68.1 г/мЗ (ГДК 2 мг/мЗ) протягом 83,5 % часу робочої зміни. Потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 201,1 Вт (ПДР-90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 80,0 Вт (ПДР-45 Вт, перебування у вимушеній робочій позі 30% робочої зміни, параметри виробничого шуму 88,0 дБА при ГДР 80 дБА.

Позивачу було встановлено медичний діагноз: «Хронічний бронхіт в фазі затихаючого загострення. Прикореневий і базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ(один-два) ст. Хронічна радикулопатія L2, S1 справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями і больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II (легкого) ступеня за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Захворювання професійні, встановлені вперше.

20.04.2017 року ОСОБА_1 був оглянутий МСЕК і йому було встановлено 3 групу інвалідності за професійним захворюванням з 14.04.2017 року безстроково.

20.04.2017 року, згідно висновку Обласної профпатологічної медико - соціальної експертної комісії (далі МСЕК) йому було встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, 3 групу інвалідності з 14.04.2017 року безстроково.

Таким чином, у звязку із шкідливими умовами праці позивач отримав професійне захворювання на підприємстві і тому Відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду. Спричинена моральна шкода полягає у тому, що у звязку з професійним захворюванням позивач почуває себе погано, постійно змушений лікуватися, не має можливості як раніше вести звичайний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих звязків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Після втрати працездатності в нього змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання. В нього стали траплятися дуже сильні напади кашлю, почуття нехватки повітря. Виникають болі в грудній клітці, в попереку, що не дає йому можливості почувати себе повноцінною людиною. Теперішній його стан заважає спілкуватися з родиною, оскільки із-за хвороби він став більш дратівливий, знервований. Тривалість також лікування позначилася на його загальному стані, він постійно пригнічений через те, що позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обовязки по дому.

Все це разом має вплив на його життя та стосунки із близькими, в даний час чималі кошти його родини спрямовані на його лікування.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 100000 гривень та прохає стягнути зазначену суму з Відповідача на свою користь.

Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.21).

Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнає частково, просить суд при вирішенні розміру моральної шкоди врахувати вимоги розумності та справедливості та стягнути суму моральної шкоди із розрахунку 300 грн. за 1% втрати працездатності, в інший частині позову просить відмовити (а.с.23).

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 24.04.1991р., працюючи прохідником четвертого розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 22 червня 2016 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с.7-9).

23.02.2017року складений акт розслідування хронічного професійного захворювання по формі П-4, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактора - важкість праці, пил переважно фіброгенної дії, виробничий шум. Причиною професійного захворювання є перевищення запиленість повітря робочої зони з містом вільного діоксину кремнію 6,0 % складала -68.1 г/мЗ (ГДК 2 мг/мЗ) протягом 83,5 % часу робочої зміни. Потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 201,1 Вт (ПДР-90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 80,0 Вт (ПДР-45 Вт, перебування у вимушеній робочій позі 30% робочої зміни, параметри виробничого шуму 88,0 дБА при ГДР 80 дБА (а.с.11-12).

Позивачу було встановлено медичний діагноз: «Хронічний бронхіт в фазі затихаючого загострення. Прикореневий і базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ(один-два) ст. Хронічна радикулопатія L2, S1 справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями і больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II (легкого) ступеня за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.15-16).

20.04.2017 року, згідно висновку Обласної профпатологічної медико - соціальної експертної комісії (далі МСЕК) йому було встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, 3 групу інвалідності з 14.04.2017 року безстроково(а.с.13-14).

У звязку з професійним захворюванням перебував на стаціонарному лікуванні з 15.07.16р. по 03.08.2016р. (а.с.10).

Відповідно до ст.ст.1, 3 ст. 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на

охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоровя потрібен певний час та грошові кошти.

Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоровя позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. На підставі ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600,00 грн. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 640,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України, ст. ст.60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, третя особа: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі відокремленого підрозділу Покровське відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у якості відшкодування моральної шкоди 50000 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь держави судовий збір 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя