Справа № 515/1908/17
Провадження № 2/515/2679/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

про звільнення від сплати судового збору та залишення позовної заяви без руху

01 грудня 2017 року Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Семенюк Л.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.

До позовної заяви ОСОБА_1 додала клопотання, в якому просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на наступне. Вона є матірю трьох малолітніх дітей, на даний час не має можливості працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за найменшою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Батько дітей проживає окремо, ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не допомагає у їх вихованні. Вказала також, що єдиним джерелом її доходу є одноразова допомога при народженні дитини, яка у середньому становила 1535 грн. на місяць, що за останні півроку загалом становить 9210 грн. Цих коштів ледве вистачає на оплату комунальних послуг та придбання продуктів харчування. Посилаючись на те, що встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для її родини, яка складається з неї та трьох малолітніх дітей, складає загалом 6066 грн. на місяць, що майже у чотири рази перевищує розмір державної допомоги, яку вона отримує, інших доходів, крім щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини у неї немає, сімя перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі, просила звільнити її від сплати судового збору за розгляд у суді справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.

Вирішуючи питання про заявлене клопотання, дослідивши матеріали, додані позивачкою до позовної заяви на підтвердження її матеріального стану, суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Платниками судового збору у відповідності до ст.2 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 ст.4 цього Закону визначена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подачі позову до суду складає 640 грн.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору, при цьому особи, які звертаються до суду з позовом про розірвання шлюбу, до зазначеного переліку осіб не входять.

Однак, відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Зазначені положення Закону України «Про судовий збір» узгоджуються з вимогами ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу (далі - КПК) України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З даної норми вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору є майновий стан заявника.

Тобто, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Як розяснено в п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору чи звільнення від його сплати є майновий стан сторони, підтверджений документально (наприклад, довідкою про доходи, про склад сім»ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім»ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Дохід позивачки за останні шість місяців складався лише із щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини у загальному розмірі 9210 грн., тобто у середньому становив 1535 грн. на місяць, що підтверджується довідками Татарбунарського УСЗН №№1941/1, 1941/2 від 21.11.2017 року, доданими до позову. Вказаний розмір доходу є майже у чотири рази меншим визначеного законодавством розміру прожиткового мінімуму, розрахованого на одну особу працездатного віку, якою є позивачка, двоє її дітей віком до 6 років та одної дитини віком від 6 до 18 років. Інших доходів позивачка не має, а батько дітей матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що і стало підставою звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, категорію справи та розмір судового збору, суд приходить до висновку про можливість звільнення позивачки ОСОБА_1 від сплати судового збору по вимозі про розірвання шлюбу, при подачі якої передбачено сплату судового збору.

Водночас, вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху, так як вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що діти, на утримання яких вона просить стягнути аліменти, знаходяться на її утриманні, однак на виконання вимог п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України, в обґрунтування позову не послалась на докази, що підтверджують зазначену обставину, не додала до позову відповідні документи на підтвердження перебування дітей на її утриманні.

Зазначеними документами є: довідка сільської (селищної), міської ради про склад сімї за місцем проживання позивачки або довідка сільської (селищної), міської ради про знаходження дітей на утриманні матері.

Перелічені зазначені недоліки позову унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження по справі, подальший розгляд справи та винесення законного та обґрунтованого рішення, враховуючи прохання позивача в резолютивній частині позову щодо розгляду справи у її відсутність.

Згідно зі ст. 121 ч.1 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Вважаю за необхідне звернути увагу позивача на розяснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 7 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК, у зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, враховуючи викладене, вважаю, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, вказаних вище, протягом п'яти днів з дня отримання позивачкою копії цієї ухвали.

Одночасно суд розяснює позивачці, що у випадку не виконання вимог суду до вказаного строку, позовна заява буде вважатися не поданою та буде їй повернута.

Крім того, вважаю за необхідне розяснити позивачці, що спільний розгляд, різних не взаємоповязаних між собою позовних вимог, може ускладнити вирішення справи, оскільки в справах про розірвання шлюбу, передбачена можливість надання сторонам, за їх клопотанням, строку для примирення та зупинення в звязку з цим провадження у справі, відповідно до вимог ст.111 Сімейного кодексу України, що, в свою чергу не передбачено при розгляді справ про стягнення аліментів. Дана обставина ускладнюватиме розгляд вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей та може призвести до безпідставного затягування розгляду вказаної позовної вимоги, заявленої одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

За таких обставин, суд пропонує позивачці, на виконання ухвали суду, розмежувати позовні вимоги, які не повязані між собою та подати окремо позовні заяви про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дітей в новій редакції, з урахуванням вимог чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 119, 121, 208-210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору у справі за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей по вимозі щодо розірвання шлюбу.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей - залишити без руху.

Розяснити позивачці, що для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині позову, їй необхідно надати суду докази, що підтверджують склад її сімї та перебування на її утриманні неповнолітніх дітей, про стягнення аліментів на утримання яких позивачка звернулася до суду.

Надати позивачці ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання нею копії ухвали, попередивши останню про те, що у разі коли вона, відповідно до вказівок судді, у встановлений строк усуне недоліки, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Інакше заява буде вважатися неподаною і буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Семенюк