АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1783/17 Справа № 194/84/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Пономаренко І. П. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Дніпро

21 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

Комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» у січні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 01.02.2008 року, яка станом на 24.11.2015 року складає 34730 грн. 50 коп./а.с.12-13/.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.112-117/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.120-122/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № DNQ0АK206510087, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 58 352, 60 грн. на придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевий термін повернення коштів 30 січня 2015 року /а.с.21-26/.

Погашення заборгованості здійснюється щомісячно, в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості, яка складається з заборгованості за Кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Розмір щомісячного платежу сторонами визначено у сумі 1218, 36 грн. (п.4.4, 17.8 договору).

Сторони також погодили графік погашення кредиту, який міститься у додатку №1 до договору та є його невід'ємною частиною (п.17.16.11 договору) /а.с.27/.

За кредитним договором відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 6.2.1-6.2.4 кредитного договору).

Пунктом 14 договору передбачена відповідальність позичальника в разі порушення ним термінів повернення суми кредиту, сплати винагороди та процентів за користування ним у вигляді пені у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки.

Також передбачено стягнення штрафу у разі порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання за даним договором понад 30 календарних днів. Штраф сплачується у розмірі 250 грн. та 5% від суми невиконаного зобов'язання (п.14.9 договору).

Зобов'язання за даним кредитним договором забезпечуються договором поруки, укладеним 29 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 За його умовами поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що й боржник, включаючи сплату кредиту, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов'язань по кредитному договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники /а.с.28/.

Позивач, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти позичальнику.

У порушення умов кредитного договору від 01 лютого 2008 року, відповідач свої зобов'язання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

У зв'язку з чим між ПАТ « Акцент-Банк» та ОСОБА_2 18 вересня 2012 року була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № DNQ0АK206510087 від 01 лютого 2008 року, за умовами якої суму заборгованості позичальника перед банком за даним договором зменшили на 13 853,80 грн., а саме: відсотки - 0 грн., комісія - 0 грн., пеня - 13853,80 грн. /а.с.56/.

Відповідно до умов даної угоди загальний розмір кредиту складає 93 024,40 грн., з кінцевим строком погашення 12 вересня 2016 року. Враховуючи дані зміни сторони виклали графік погашення кредиту у новій редакції (додаток 1), відповідно до якого розмір щомісячного платежу складає 1 614,92 грн.

29 липня 2013 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 01 лютого 2008 року, відповідно до якої сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту зменшилась на 14 451,17 грн., а саме: відсотки - 0 грн., комісія - 0 грн., пеня - 14 451,17 грн. та затвердили відповідний графік (додаток № 1), згідно якого щомісячний платіж складає 1 710,12 грн. /а.с.44-45, 46/.

З матеріалів справи вбачається, що після підписання додаткової угоди №1 позичальник кожного місяця вносив на рахунок банку відповідний платіж, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у розмірі визначеному графіком погашення кредиту (враховуючи внесені зміни додатковою угодою №2). Дані обставини підтверджуються наданими відповідачем квитанціями з зазначенням дати платежу, його розмір та призначення /а.с.47-55, 57-61/.

З наданих квитанцій також вбачається, що відповідач продовжував сплачувати щомісячні платежі після звернення банком до суду з даним позовом. Таким чином, дані обставини свідчать про те, що позичальник не ухиляється від виконання умов кредитного договору та регулярно погашає заборгованість відповідно до встановленого графіку /а.с.47, 110/.

Як вбачається з даного позову, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості у повному обсязі, тобто про зобов'язання відповідача достроково виконати зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з неналежним його виконанням.

Нормами ст. 1050 ЦК України передбачені випадки, в яких банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми позики, а саме в разі прострочення повернення чергової її частини, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами.

Тобто, у разі прострочення позичальником сплати чергової суми у позикодавця виникає вимога вимагати сплати всієї суми позики, яка залишилася несплаченою. Тобто, вважаються такими що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому.

Статтею 10 ЦПК України закріплено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Змагальність - один із найбільш важливих конституційних принципів сучасного судочинства. Він створює умови для всебічного та повного дослідження обставин справи та постановлення судом обґрунтованого та законного рішення.

В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2, 3 ст.10 ЦПК України).

Під час розгляду справи відповідачем було надано суду копії квитанцій, з яких вбачається що він кожного місяця вносив грошові кошти в рахунок погашення заборгованості в розмірі відповідно до графіку.

Тоді як банком не було надано будь-яких доказів в розумінні ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом. Оскільки умовами кредитного договору дане право банку не передбачено (п.6, зокрема п.6.3.1-6.3.11 договору), тоді як чинним законодавством дане право встановлено лише при простроченні внесення платежу. Таким чином, порушення умов договору з боку позичальника, на яке посилається банк у своєму позові, спростовується даними квитанціями про погашення заборгованості.

Разом з цим слід зазначити, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором під час розгляду справи у суді першої інстанції, суперечать один одному, оскільки в кожному з них вказані різні суми заборгованості. До такого ж висновку прийшов суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення та звертаючись з апеляційною скаргою і посилаючись на його незаконність та невідповідність обставинам справи, банком не було надано жодного розрахунку заборгованості на спростування даних висновків, і з якого можна визначити суму заборгованості. Розрахунку не було надано також у судовому засіданні під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст. 57-61 ЦПК України на підтвердження факту заборгованості та права банку вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог банка.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.