Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/583/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

22.03.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

із секретарем Савчено Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року,

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у поновленні строку для подання скарги на дії державного виконавця. Залишено без розгляду скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, ставиться питання про скасування вказаної ухвали з підтав порушення судом норм процесуального права, та постановлення нової ухвали про задоволення його заяви.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не з'явились, від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 від 16 вересня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 388/1020/15-ц від 10 серпня 2016 року, виданого Долинським районним судом Кіровоградської області на виконання рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 200 000 грн., 110 330,41 грн. процентів за договором позики, 12 454,80 грн. інфляційних втрат, 5 934,25 грн. - три проценти річних, а всього 328 719,46 грн.; а також 3 287,19 грн понесених та документально підтверджених судових витрат.

Ухвалою від 15 ллистопада 2016 року залишено без розгляду скаргу ОСОБА_2, яка була подана його представником ОСОБА_3 14 листопада 2016 року, на дії державного виконавця у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 18). Суд вважав встановленим, що оскаржувана постанова була направлена стягувачу 26 жовтня 2016 року та вручена 27 жовтня 2016 року згідно офіційної інформації про відстеження поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 602 (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/OperationList.aspx?id=602), який міститься на конверті про відправку постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, тому доводи ОСОБА_2 про отримання копії постанови 31 жовтня 2016 року є неправдивими. Останнім днем десятиденного строку для її оскарження було 7 листопада 2016 року, скаргу на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження згідно штемпеля на поштовому конверті відправлено на адресу суду 8 листопада 2016 року, з пропуском строку на оскарження, клопотання про поновлення цього строку із зазначенням поважних причин підтверджених доказами суду не надано.

Вказана ухвала суду одержана представником ОСОБА_2 7 грудня 2016 року, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.20).

19 грудня 2016 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця про скасування вищезазначеної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка була повторно направлена 12 грудня 2016 року його представником ОСОБА_3 разом із клопотанням про поновлення строку її оскарження (а.с. 21-47).

Відмовляючи ОСОБА_2 у поновленні строку для подання скарги на дії державного виконавця та залишаючи цю скаргу без розгляду, суддя Долинського районного суду Кіровоградської області в ухвалі від 22 грудня 2016 року, яка оскаржується в апеляційному порядку, в обгрунтування своїх висновків зазначив, що оскаржувана постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження отримана стягувачем 27 жовтня 2016 року, відповідно останнім днем десятиденного строку для її оскарження було 7 листопада 2016 року. Разом із тим, цю скаргу на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження надіслано 12 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку на оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Зазначені у клопотанні про поновлення строку представником заявника ОСОБА_2, ОСОБА_3, причини пропуску строку для подання скарги на дії державного виконавця стосуються саме представника. Право на оскарження дій державного виконавця у цій справі належить заявнику ОСОБА_2, якого представляє, зокрема представник ОСОБА_3 за довіреністю, діючи при цьому від імені та в інтересах довірителя. Будь-яких доказів, що ОСОБА_2 не міг з поважних причин подати скаргу на дії державного виконавця у встановлений строк, суду не надано, при цьому згідно тієї ж довіреності виданої на імя ОСОБА_3, представництво ОСОБА_2 може здійснюватися, зокрема ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Тому суд не вбачав поважних причин за яких ОСОБА_2 не міг подати скаргу на дії державного виконавця у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 2 ст. 26 цього Закону встановлено, що про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом (ч. 4 ст. 26 Закону).

Ураховуючи те, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження ухвалена 16 вересня 2016 року, відтак, державний виконавець мав надіслати її копію стягувачу не пізніше 19 вересня 2016 року (наступного за вихідним робочого дня), проте, за вісутності у матеріалах справи даних про таке направлення на ім'я ОСОБА_2, не зробив цього.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України , пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, законами України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", "Про державну виконавчу службу", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Згідно зі ст. ст. 384, 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з ч. 2 ст. 72 ЦПК України документи, подані після закінченні процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 Закону України "Про виконавче провадження" - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження) їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах (пункт 16 Постанови).

Згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Із урахуванням положень статті 11, частини третьої статті 169 та частини другої статті 386 ЦПК у разі повторної неявки до суду заявника чи його представника, які належним чином повідомлені про дату судового засідання, без поважних причин скарга залишається без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК, що не перешкоджає заявникові повторно звернутися до суду на загальних підставах (пункт 17 Постанови).

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення особам, які беруть участь у справі, з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом 2 ч. 3 ст. 191 цього Кодексу. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

З матеріалів справи не вбачається, що сторонам у справі направлялось будь-яке повідомлення про судове засідання, що позбавило заявника надати усні пояснення та подати будь-які додаткові докази.

Розглядаючи питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії державного виконавця, суд першої інстанції не дотримався вищезазначених вимог закону, не з'ясував належним чином питання, коли ОСОБА_2 дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав оскаржуваною постановою державного виконавця, чи направлялась стягувачу ОСОБА_2 і отримана ним копія постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, безпідставно вважаючи доведеним одержавння саме ОСОБА_2 оскаржуваної постанови 27 жовтня 2016 року, не дав оцінки поважності причин, на які посилався представник стягувача, з порушенням норм процесуального права дійшов передчасного висновку про відмову у поновленні строку та необхідності залишення скарги без розгляду через пропуск строку, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 385 ЦПК України.

Крім того, суд не врахував, що постанова державного виконавця, якою відмовлено у відкритті виконавчого провадження не була у встановлений законом строк направлена стягувачу, заявник ОСОБА_2, вважаючи порушеним своє право як стягувача у виконавчому провадженні, через свого представника ОСОБА_3, після отримання останнім постанови державного виконавця вчинив дії щодо її оскарження, а тому висновки суду щодо неповажності причин пропуску строку не можна вважати переконливими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Виходячи з наведеного ухвала суду першої інстанції з підстав, передбчаних п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: