Справа № 457/1237/16-ц
провадження №2/457/113/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

секретар судового засідання Болонна І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом Гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У провадженні Трускавецького міського суду знаходиться справа за позовом Гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди. Позов мотивований тим, що у 2014 році Гаражний обслуговуючий кооператив «Бескид» звернувся до відповідачів з позовом про усунення перешкод в доступі до частини території кооперативу, яка самовільно була захоплена ними. Трускавецьким міським судом відмовлено у задоволенні його позовних вимог. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року скасоване рішення Трускавецького міського суду від 02 лютого 2016 року та постановлено нове рішення, яким позов Гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» задоволено. Позивач ОСОБА_2 оскаржив рішення в касаційному порядку і одночасно звернувся з заявою до Трускавецького міського суду про зупинення виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року. Ухвалою Трускавецького міського суду задоволено заяву ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року. На даний час рішення та ухвала апеляційного суду перебувають на примусовому виконанні у виконавчій службі Трускавецького міського управління юстиції. Гаражний обслуговуючий кооператив «Бескид» з моменту подачі первинного позову до відповідачів поніс витрати по сплаті судового збору та витрати з отримання правової допомоги: судовий збір у сумі 243,60 грн. та 150 грн. за оформлення позовної заяви, 6080 грн. за послуги адвоката під розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, що підтверджується актом наданих робіт, 1072,16 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Витрати на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Трускавецького міського суду від 29 липня 2016 року склали 1378 грн. Всього витрати Гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» за предявлення позовної заяви становлять 7 545,76 грн., а витрати по оскарженню ухвали Трускавецького міського суду становлять 4134,79 грн. Просить стягнути з відповідачів солідарно в користь Гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» спричинену матеріальну шкоду та судові витрати.

Від представника відповідачів надійшло заперечення, у якому зазначено, що відповідачі не визнають позов в повному обсязі, вважають його необґрунтованим та безпідставним, а відтак таким, що не підлягає до задоволення . У провадженні Трускавецького міського суду перебувала цивільна справа №457/832/14, сторонами у якій були позивач за первісним позовом гаражний обслуговуючий кооператив «Бескид» позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4. В рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2016 року (справа про скасування ухвали про відстрочку виконання рішення) судом не вирішено питання про відшкодування судових витрат, що вирішується ухваленням додаткового рішення. Питання відшкодування судового збору вирішується виключно судом, який ухвалив рішення у справі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію рішення апеляційного суду Львівської області від 31 травня 2016 року, відповідно до якого апеляційну скаргу Гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» задоволено. Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 02 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов Гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» до ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа управління Держкомзему м. Трускавця про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою /арк. справи 3-11/. У подальшому в ході виконання вказаного рішення представник відповідача зверталася до Трускавецького міського суду Львівської області з заявою про відстрочення виконання рішення від 31 травня 2016 року. Трускавецьким міським судом 29 липня 2016 року заяву задоволено, однак скасовано ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року /арк. справи 12-13/.

У рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року (справа про скасування ухвали про відстрочку виконання рішення) судом не вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Частиною 1 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Таким чином, підставою для відшкодування збитків є порушення цивільного права, яке потягнуло за собою настання таких збитків.

В ході судового розгляду представником позивача так і не було надано до суду доказів того, що протиправними діями відповідачів позивачу були сричинені збитки та в чому вони полягають.

Як на правову підставу свого позову представник позивача посилається на ст.1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема, ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Розглядаючи питання про відшкодування шкоди, необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Представник позивача просить відшкодувати йому витрати на оплату судового збору до суду першої та апеляційної інстанцій, а також витрати, повязані з розглядом справи. Судові витрати сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу позивач відносить до завданої майнової шкоди, що суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед інших, належать: витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду та витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До такого висновку прийшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при постановленні ухвали 14 листопада 2016 року у справі № 537/3062/15-ц.

Зі змісту позовної заяви, долучених до матеріалів справи, пояснень представника позивача вбачається, що шкода, яку просить відшкодувати представник відповідача, стосується його витрат, понесених у звязку з розглядом цивільної справи № 457/832/14-ц за позовом гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: управління держкомзему м. Трускавця про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид», Трускавецької міської ради, третя особа управління Держземагенства у Дрогобицькому районі Львівської області про визнання частково недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання частково недійсним акту на право постійного користування землею, визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. До позовної заяви представником позивача долучено копію акта приймання послуг до угоди про надання правової допомоги від 15 березня 2015 року, укладеної між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6, відповідно до якої вартість наданих послуг становила 2570 грн. /арк. справи 14/, копію акта приймання послуг до угоди про надання правової допомоги від 08.04.2015 року, укладеної між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6, відповідно до якої вартість наданих послуг становила 3510 грн. /арк. справи 15/ та копію акта приймання послуг до угоди про надання правової допомоги від 07 листопада 2016 року, укладеної між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6, відповідно до якої вартість наданих послуг становила 1700 грн. /арк. справи 16/. Однак суду не надано самого договору про надання правової допомоги, а також не надано квитанції, прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документа, касового чеку, посвідчення про відрядження на підтвердження своїх позовних вимог. Стороною позивача не надано ухвали суду про допуск особи адвоката ОСОБА_6 до участі у справі № 457/832/14 як особи, яка надає правову допомогу. До матеріалів справи долучено також квитанції на суму 499,80 грн. кожна, а також копії квитанцій на суму 455,84 грн. від 23.03.2016 року про сплату ГОК «Бескид» судового збору, на суму 606,32 від 09.02.2016 року про сплату судового збору на рахунок апеляційного суду Львівської області, на суму 1378 грн. від 08.08.2016 року /арк. справи 21-23/.

Відповідно до норм ЦПК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (згідно із главою 8 розділу I ЦПК). Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат за окремими його видами не є вичерпним.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання

про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач повинен звернутися з клопотанням про ухвалення додаткового рішення в межах цивільної справи, де ці витрати понесено. З огляду на те, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що представник позивача звернувся до суду з позовом про відшкодування судових витрат, повязаних з розглядом іншої цивільної справи, а не про відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215-218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Гаражного обслуговуючого кооперативу «Бескид» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча Т.В. Василюк