КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/269/17
Номер провадження2/319/212/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2017 року смт Більмак
Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді - Валігурського Г.Ю.,

при секретарі судового засідання - Шипко А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Голованової Ю.А.

представника відповідача в режимі відеоконференції Матвєєнко Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн., -
в с т а н о в и в:
У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі за тестом позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі за текстом відповідач) про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що у період часу з 13.11.1986 року по 16.05.1988 року він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій.
У 1987 році при виконанні службового обов`язку отримав вогнепальне осколкове поранення обох ніг, контузію головного мозку.
Внаслідок отриманих при виконанні обов`язків військової служби поранення та контузії, у нього розвинулись захворювання: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з вестибулярним синдромом, церебростенічним, цефалічним синдромами, синдром вегетативної дисфункції, астеновегетативний синдром; гіпертронічна хвороба ІІ ст., ст. 3, ризику 4, гіпертрофія лівого шлуночка; церебральна атрофія ІІ ст.; цукровий діабет ІІ типу, середньої важкості, медикаментозної компенсації, діабетична ангіопатія, полінейропатія нижніх кінцівок.

Внаслідок перелічених захворювань та поранень отриманих під час проходження військової служби він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
У зв`язку з отриманням поранень та контузії йому встановлена ІІІ група інвалідності з обмеженням працездатності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Від отриманих травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень та контузії під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50000 грн.
Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я. Посилаючись на зазначені обставини просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступні обставини. Нормами чинного законодавства України не встановлено відповідальності Міністерства оборони України за шкоду, спричинену громадянам діями Міністерства оборони СРСР. Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі. Крім того, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення (пільги та гарнатії) військовослужбовців яке включає в себе відшкодування моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 12 травня 1986 року по 16 травня 1988 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 .
В період з 13.11.1986 року по 16.05.1988 року позивач проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, що підтверджується тим же військовим квитком, а також довідкою від 14 квітня 2016 року №19, виданою Об`єднаним військовим комісаріатом Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області.
У 1987 році при виконанні службового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав множинні вогнепальні осколкові поранення обох ніг, контузію головного мозку.
31 жовтня 2011 року позивачу вперше встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з загальним захворюванням, яка неодноразово продовжувалась, що підтверджується Виписками із акта огляду МСЕК серії АД №169612 від 31.10.2011, серії 10 ААБ №484077 від 25.10.2012, серії 10 ААБ №509111 від 21.10.2013, серії АВ №0543824 від 05.11.2015.
Згідно Витягу із протоколу №4700 від 10 грудня 2015 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, множинні вогнепальні осколкові поранення обох ніг (контузія головного мозку 1987 р.), позивача призвели до захворювань, а саме: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з вестибулярним синдромом, церебростенічним, цефалічним синдромами, синдром вегетативної дисфункції, астеновегетативний синдром; гіпертронічна хвороба ІІ ст., ст. 3, ризику 4, гіпертрофія лівого шлуночка; церебральна атрофія ІІ ст.; цукровий діабет ІІ типу, середньої важкості, медикаментозної компенсації, діабетична ангіопатія, полінейропатія нижніх кінцівок, та пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

12 квітня 2016 року позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності, у зв`язку з пораненням, контузією, захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах де велись бойовій дії, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0548360 від 12.04.2016.
Також згідно вказаної довідки позивач обмежено працездатний. Йому рекомендовано нагляд та лікування невропатолога, ендокринолога, кардіолога, психотерапевта, а також стаціонарне лікування.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.
Стаття 64 Конституції України передбачає, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Із матеріалів справи вбачається, що поранення, контузія, захворювання, які отримав позивач під час проходження військової служби, пов`язане з її проходженням. Причинний зв`язок встановлено; Довідкою до акта огляду МСЕК Серія АВ № 0548360 від 12.04.2016 року про встановлення позивачу третьої групи інвалідності; Витягом із протоколу №4700 від 10.12.2015 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
У зв`язку з отриманим ушкодженням здоров`я та хворобами позивач змушений тривалий час знаходитись на лікування, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1010; Виписками з медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення Історія хвороби №1223 та №2092, які свідчать, що позивач у періоди з 04.03. по 17.03.2016, з 28.07. по 15.08.2016, з 26.12.2016 по 13.01.2017 перебував на стаціонарному лікуванні.
Враховуючи положення зазначених вище норм чинного законодавства та приймаючи до уваги, що поранення, контузія, захворювання, одержані в період проходження військової служби та наслідки такого захворювання, спричинили позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживання та хвилювання), душевних страждань, оскільки тривале лікування позначилося на здоров`ї позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню.
Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд зважає на наступні обставини справи. Позивач у зв`язку з отриманими пораненнями став хворою людиною, можливості якої обмежені. Позивачу отриманими пораненнями під час виконання обов`язків військової служби заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що порушило його звичні нормальні життєві зв`язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сім`ї та суспільстві. Позивач щодня переживає душевні страждання та у зв`язку з хворобами і частковою втратою працездатності позбавлений нормального життя.
Оскільки судом встановлено, що визначена позивачу третя група інвалідності та втрата працездатності є наслідком поранень, контузії, захворювання, пов`язаних з проходженням військової служби, суд дійшов висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, який має бути стягнуто з відповідача, становить 20000 грн.
Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними приписами норм діючого законодавства.
Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно Рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
При вирішені справи суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що між пораненням, отриманим позивачем в період проходження військової служби, та захворюванням, яке він має на цей час, відсутній причинний зв`язок, оскільки це спростовується наведеними вище Довідкою до акта огляду МСЕК Серія АВ № 0548360 від 12.04.2016 року про встановлення позивачу третьої групи інвалідності; Витягом із протоколу №4700 від 10.12.2015 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
Також не приймається до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди внаслідок зазначеного пошкодження здоров`я, оскільки в судовому засіданні встановлена наявність у позивача захворювання, причиною якого стало поранення, отримане в період проходження військової служби, а згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Отримання позивачем соціальних пільг та медичної допомоги не позбавляє останнього права на відшкодування моральної шкоди.
Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.
За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У відповідності до п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень.

Оскільки позов задоволено частково, сума судового збору пропорційно задоволеної частини вимог, що має бути стягнута з відповідача, становить 256,62 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», -
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. № 6) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. № 6) в дохід держави (Стягувач: Державна судова адміністрація України, вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 26255795; отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 62 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Г. Ю. Валігурський