АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2039/17 Справа № 187/949/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Соловйов І.М. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивачка звернлась до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 з садового будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить садовий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 28.11.2005, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2176. Право власності зареєстровано 22.11.2006 року у ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" в книзі №1 під № 106.

Також, у підтвердження факту, що саме Позивач є власником садового будинку АДРЕСА_1, до матеріалів долучено копію технічного паспорта на садовий будинок, виготовлений 20.07.2012 року ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" на ім'я ОСОБА_3; державний Акт на право власності на земельну ділянку, що розташована на території Курилівської селищної ради кст "Прогрес" Петриківський район Дніпропетровська область призначеної для ведення садівництва, виданий на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 31.07.2015 року відповідач у спірному садовому будинку не зареєстрований.

Окрім цього, 15.03.2016 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яке набрало законної сили 13.07.2016 року у цивільній справі № 187/1096/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, згідно якого у задоволені позову відмовлено повністю.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, ч. 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що обставини встановлені рішенням суду, яким відмовлено у встановленні факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не доводяться при розгляді даної справи, оскільки зазначене рішення набрало законної сили внаслідок його перегляду у суді апеляційної інстанції. Вказане спростовує доводи відповідача про належність йому будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі наданих позивачем доказів судом першої інстанції встановлено, що відповідач дійсно чинить перешкоди позивачу у реалізації її прав, як власника.

Так, наданими позивачем висновку ЖЄО № 1971 від 15.07.2014, висновку ЖЄО № 1438 від 30.05.2015, висновку ЖЄО № 1512 від 04.06.2015, підтверджується факт звернення позивача до Петриківського РВ ГУ МВС країни в Дніпропетровській області з заявами про вжиття заходів до свого співмешканця ОСОБА_5, який за місцем мешкання СТ "Прогрес-Верхні" в смт. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області вчиняв неодноразові сварки та погрожував останній фізичною розправою, тобто перешкоджав в користуванні власністю.

Крім того, факт проживання відповідача у садовому будинку АДРЕСА_1 підтверджується матеріалами справи та фактично не заперечувався відповідачем.

Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у розумінні ст.64 та ст.156 ЖК України, не є членом сім'ї позивачки, а отже, не має самостійного права проживати в спірному будинку. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивач, як власник жодної згоди на вселення відповідача у спірний будинок не надавала, угоди на право проживання не укладала. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що самовільне вселення відповідача до садового будинку грубо порушує право власності позивача.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку.

Згідно вимог ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки, обставини, викладені позивачем свідчать про те, що відповідачем чиняться їй перешкоди у користуванні спірним садовим будинком і зазначене знайшло своє підтвердження під час судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, відповідач у даному садовому будинку проживає і доказів на спростування цих обставин відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про обґрунтованість вимог та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення відповідача.

У іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому не переглядається апеляційною інстанцією.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко