22-ц/775/779/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів - Баркова В.М., Мироненко І.П.,

при секретарі - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, стягнення пені та індексу інфляції, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2017 року в задоволено вказаного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що 08.04.2014 року вона під час проведення відповідачем аукціону придбала у останнього будинок АДРЕСА_1. Здійснила повний розрахунок, заплативши відповідачу 214000,00грн., що еквівалентно 17680 доларів США. Незважаючи на вказане, внаслідок арешту накладеного на нерухоме майно, договір купівлі-продажу нерухомого майна було укладено лише 30.11.2016 року. Через відсутність правовстановчих документів вона не мала можливості користуватися придбаним майном, украсти договір на постачання газу, мати опалення, оформити субсидію. Відповідач більше двох років безпідставно користувався її коштами, хоча повинен був спочатку повернути їй кошти, а після зняття всіх арештів повторно провести аукціон. На теперішній час вартість придбаного майна знизилася на 9364,03 долари США. Оскільки відповідач своєчасно не виконав грошове зобов'язання, він повинен повернути три проценти річних в сумі 15092,22грн. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на день подання позову в сумі 136318,0грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Малервейн М.С. просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, обставини, що мають значення для справи судом першої інстанції з'ясовані повно, висновки зроблено відповідно встановленим обставинам, норми матеріального права, що регулюють спірні відносини застосовано вірно.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.04.2012 року задоволено вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення ОСОБА_5 та інших осіб, як проживали разом з нею у будинку АДРЕСА_1. На вказане майно, на підставі постанови від 21 квітня 2011 року Підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Донецькій області було накладено арешт та заборону на його відчуження. Вказаний конфіскат виставлено на продаж. ОСОБА_2 відповідно до квитанцій №730.70.1, №730.37.1 перерахувала комісію за його придбання в розмірі 2000грн. та 100грн. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26.06.2014 року вказане майно звільнено з-під арешту, накладеного 21.04.2011 року та 21.01.2013 року Іллічівським ВДВС Маріупольського МУЮ. 25.07.2014 року ОСОБА_2 внесла повний розрахунок за нерухомість в розмірі 214000грн. Проте, при проведенні договору купівлі-продажу між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 нотаріусом Біденко О.С. було виявлено 25.07.2014 року арешт вказаного нерухомого майна Державної виконавчої служби м.Києва. 30.11.2016 року відбулося укладення договору купівлі-продажу будинку, засвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 придбала жилий будинок АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 206388грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за характером виниклих правовідносин між сторонами, не виникло грошового зобов'язання. Правочин - договір купівлі продажу нерухомого майна не було укладено своєчасно з причин незалежних від відповідача, який наполегливо докладав зусилля для зняття арештів, накладених різними установами ДВС.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що 08.04.2014 року вона придбала у відповідача будинок АДРЕСА_1 і що відповідач більше двох років безпідставно користувався її коштами неспроможні.

Відповідач в даному випадку не є боржником, йому притаманна кореспондуюча місія, а саме отримання грошових коштів для погашення боргу власника нерухомого майна, який не виконав кредитні зобов'язання. Позивач не довела, що банк отримані від неї грошові кошти розмістив на своєму рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжних доручень від 25.07.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунок ОСОБА_5 перерахував 211800грн., призначення платежу - поповнення кредитного рахунку.

Доводи апеляційної скарги, що на теперішній час вартість придбаного майна знизилася на 9364,03 долари США не можуть слугувати підставою для стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач повинен був спочатку повернути їй кошти, а після зняття всіх арештів повторно провести аукціон безпідставні.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції позивач внаслідок неукладеного договору купівлі-продажу не заявляла про застосування реституції або щодо повернення придбаного майна.

Звертаючись до суду позивач зазначала про порушення її прав, посилаючись на ст.ст. 321, 509-510, 526-527, 536, 625 ЦК України, та на ст.ст.21, 22 Закону України «Про захист прав споживача», проте вказані положення не поширюються на правовідносини, які склалися між сторонами.

Позивач не надала суду жодного доказу наявності грошового зобов'язання.

Гарантійний лист, про зобов'язання ПАТ КБ Приватбанк зняти арешт з нерухомого майна для закінчення його реєстрації не є грошовим зобов'язанням відповідача.

Крім того в матеріалах справи мають місце рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя про зняття арешту з вказаного нерухомого майна, а саме від 26.06.2014 року, від 08.12.2014 року, від 16.11.2015 року та від 19.10.2016 року, які свідчать про неухильне намагання відповідача виконати надану гарантію.

Дійсно, договір купівлі-продажу нерухомого майна було укладено лише 30.11.2016 року а грошові кошти в повному обсязі були внесені позивачем 25.07.2014 року. Через відсутність правовстановчих документів позивач не мала можливості користуватися придбаним майном, украсти договір на постачання газу, мати опалення, оформити субсидію.

Колегія суддів погоджується з тим, що право позивача було порушено, проте шлях його захисту обраний не вірно.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Якщо буде встановлено, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно і висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2017 року відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

І.П. Мироненко