Провадження № 2/235/1747/17
Справа № 235/3732/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Коаснолиманська» про зобовязання відрахувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належали до сплати як стягувачу за судовим рішенням, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Коаснолиманська» (далі ДП «ВК «Красноалиманська») про зобовязання відрахувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належали до сплати як стягувачу за судовим рішенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 05.10.2009 року перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи на посаді ГРП по РГВ дільниці МДРСУ (в).

27.08.2014 р. відповідач виплатив йому частину заробітної плати за липень 2014 року та частину заробітної плати за серпень 2014 року двома платежами на суму 1738,16 грн. та 1640 грн. В подальшому відповідач не виплачував йому заробітну плату, і він не мав засобів до існування.

18.09.2014 р. він подав відповідачу заяву про звільнення його з посади у звязку з невиплатою йому заробітної плати 19.09.2014 р. на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Але відповідач не звільнив його за цією підставою, не видав ані копію наказу про звільнення, ані трудову книжку, та не повідомлено про причини такої бездіяльності.

Така бездіяльність відповідача вимусила його звернутися до суду з позовом про зобовязання звільнення його за ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки по час фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015 р. його було зобовязано звільнити за ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнута вихідна допомога та середній заробіток за затримку розрахунку на загальну суму 38886,73 грн. та зобовязано звільнити його належним чином оформлену трудову книжку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016 р. на його користь ДП «ВК «Краснолиманська» стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки в сумі 61809,24 грн., на відшкодування моральної шкоди 300 грн.

Вказаним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016 р. та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України 17.08.1993 р. № 110 від 29.07.1993 р., зареєстрованого в Мінюсті України 17.08.1993 р. № 110, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запису про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Так як трудова книжка ним була отримана лише 19.09.2015 р., то відповідачем на виконання рішення суду був сплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На підставі наказу № 312 від 24.06.2016 р. 19.09.2015 р. він був звільнений на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015 р., рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016 р. за власним бажанням у звязку з порушенням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору згідно ч.3 ст.38 КЗпП України.

Оскільки саме 19.09.2015 р. є днем отримання трудової книжки позивачем, він вважає, що період з 19.09.2014 р. по 19.09.2015 р. є вимушеним прогулом.

Незважаючи на те, що в період часу з 19.09.2014р. по 19.09.2015р. він не працював, відповідач повинен нарахувати йому за цей період єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п.5 Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою КМУ від 20.12.2010р. № 1170, відшкодування, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні відноситься саме до цього Переліку.

Однак, відповідно до рішень Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015р. та від 03.03.2016р. весь час з 19.09.2014р. (момент подачі ним заяви про звільнення) є вимушеним прогулом. Крім того, п.5 Переліку передбачає випадки, коли ЄСВ не нараховується у разі звичайного звільнення працівника, а не у разі примусового виконання рішення суду.

Таким чином, позивач вважає, зо відповідач за час вимушеного прогулу, тобто з 19.09.2014р. по 19.09.2015р., повинен нарахувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Саном на день його звільнення, тобто 19.09.2015р., до 05.10.2017р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., ч.8 ст.65 якого було передбачено, що у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Оскільки рішення суду знаходились на виконанні у відділі державної виконавчої служби, то відповідач є податковим агентом і був зобовязаний виконувати судові рішення з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належали йому до виплати як стягувачу.

На підставі наведеного позивач просила зобовязати відповідача відповідно до ч.8 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999р. відрахувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належали йому до виплати як стягувачу за судовими рішеннями за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015р. з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23.09.2014р. по 30.12.2014р. в сумі 20046,24 грн., вихідну допомогу в сумі 17540 грн. та моральну шкоду в сумі 300 грн., яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19.08.2015р. було залишено без змін.

17.09.2015р. постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 48745145 з примусового викання вищевказаного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

01.12.2015р. постановою державного виконавця виконавче провадження № 48745145 закінчене у звязку з виконанням вимог виконавчого документу у повному обсязі.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016р. з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час затримки трудової книжки з 21.12.2014р. по 24.11.2015р. в сумі 61809,24 грн., моральну шкоду в сумі 300 грн., яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26.04.2016р. було залишено без змін.

18 травня 2016 року постановою державного виконавця було відкрите виконавче провадження № 51111746 з примусового виконання вищевказаного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

10 червня 2016 року постановою державного виконавця виконавче провадження № 51111746 закінчене у звязку з виконанням вимог виконавчого документу у повному обсязі.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.02.2016р. з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 було стягнуто компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7795,76 грн.

01.02.2017р. постановою державного виконавця було відкрите виконавче провадження № 53324320 з примусового виконання вищевказаного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

24.04.2017р. постановою державного виконавця виконавче провадження № 53324320 закінчене у звязку з виконанням вимог виконавчого документу у повному обсязі.

Виходячи з викладеного, рішення судів виконані ДП «ВК «Краснолиманська» у повному обсязі відповідно до норм чинного законодавства України.

Згідно ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., що діяв на момент виконання зазначених рішень, позивач у виконавчому провадженні мав право оскаржити дії державного виконавця у разі, якщо вважав їх такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Вищевказані постанови про закінчення виконавчого провадження позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувались, таким чином, позивач фактично погодився із закінченням виконавчих проваджень у звязку з виконанням рішення суду у повному обсязі.

Згідно п.5 Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою КМУ № 1170 від 22.12.2010р. до таких виплат віднесені відшкодування, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

14.06.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суми, сплачені йому за рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015р. та від 03.03.2016р.

24.06.2016р. листом № 01/11-850 адміністрація підприємства повідомила позивача про неможливість здійснення відповідних нарахувань внаслідок невідповідності заявлених вимог нормам чинного законодавства.

Як стало відомо відповідачу з листа № 8121/10/28-03-14 від 15.08.2016р., позивач 12.07.2016р. звернувся до СДПІ зо ВП у м. Донецьку МГУ ДФС про несплату ЄСВ за середню заробітну плату.

Згідно відповіді СДПІ зо ВП у м. Донецьку МГУ ДФС на звернення позивача від 16.09.2016р. за № 339/1/28-03-11-08-13-04 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, вихідна допомога та моральна шкода, стягнуті рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справа х 3 235/5395/14-ц та № 235/10364/15-ц з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 не є базою для нарахування єдиного внеску.

Таким чином, виходячи з відповіді контролюючого податкового органу нарахування ЄСВ та стягнені на користь позивача суми не здійснюється, оскільки вона не є базою для нарахування у відповідності до чинного законодавства. Зазначена відповідь податкового органу позивачем також не оскаржувалась.

Відповідно до ст.1 Закону України «про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, я правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Оскільки компенсація середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні як зазначено у пунктах 3.2-3.3, 3.6 та 3.9 пункту 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004р. № 5, не належить до фонду оплати праці, суд не може у даному випадку застосувати положення ч.2 ст.23 КЗпП України пр. оправо необмеженого часом на звернення до суду за захистом порушеного права.

З позову вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права 17.03.2017р., отже позивач, звернувшись до суду до суду з позовом 01.08.2017р., порушив встановлений ст.233 КЗпП України строк позовної давності.

На підставі наведеного представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015р., яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19.08.2015р. залишено без змін, стягнуто з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23.09.2014р. по 30.12.2014р. в сумі 20046,24 грн., вихідну допомогу в розмірі 17540,49 грн., моральну шкоду в сумі 300 грн., зобовязано ДВ «ВК «Краснолиманська» видати належним чином оформлену трудову книжку (а.с.6, 7).

17.09.2015р. відкрито виконавче провадження головним державним виконавцем Клещевніковим М.І. відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції з виконання виконавчого листа № 235/5395/14-ц, виданого 09.09.2015р. Красноармійським міськрайонним судом про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з 23.09.2014р. по 30.12.2014р. в сумі 20046,24 грн., вихідної допомоги в розмірі 17540,49 грн. та моральної шкоди в розмірі 300 грн. (а.с.42), а 01.12.2015р. закінчено зазначене виконавче провадження заступником начальника відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 у звязку з виконанням вимог виконавчого документа боржником у повному обсязі (а.с.43).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016р., яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26.04.2016р. залишено без змін, стягнуто з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки з 31.12.2014р. по 24 листопада 2015 року в сумі 61809,24 грн., на відшкодування моральної шкоди 300 грн. (а.с.8-10).

18.05.2016р. відкрито виконавче провадження в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 з виконання виконавчого листа № 235/10364/15-ц, виданого 12.05.2016р. Красноармійським міськрайонним судом про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки рз 31.12.2014р. по 24.11.2015р. в сумі 61809,24 грн., на відшкодування моральної шкоди 300 грн. (а.с.44), а 10.06.2016р. закінчено зазначене виконавче провадження заступником начальника відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 у звязку з виконанням вимог виконавчого документа боржником у повному обсязі (а.с.45).

14.06.2016р. ОСОБА_1 вперше звернувся до ДП «ВК Краснолиманська» із заявою про нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суми, сплачені йому за рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015р. та 03.03.2016р. (а.с.48, 49).

Згідно листа начальника юридичного відділу ДП «ВК «Краснолиманська» № 01/11-850 від 24.06.2016р. в нарахуванні єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суми, сплачені позивачу за рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015р. та 03.03.2016р. відмовлено з тих підстав, що згідно з пунктами 4, 5 Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, які не нараховуються єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою КМУ № 1170 від 22.12.2010р., до таких виплат відносяться вихідна допомога при звільненні та відшкодування, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.50).

З аналогічних підстав позивачу було відмовлено в нарахуванні єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суми, сплачених позивачу за судовими рішеннями, листом в.о. генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» 3 01/11-157/2 від 07.09.2017р., де також додаткового зазначено, що ухвалені рішення суду виконані у повному обсязі (а.с.65, 66).

Згідно повідомлення в.о. начальника Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих податників у м. Донецьку на імя позивача від 16.09.2016р. № 339/10/28-03-11-08-13-04 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, вихідна допомога та моральна шкода, стягнені за рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справах № 235/5395/14-ц та № 235/10364/15-ц з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 згідно з пунктами 4, 5 Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, які не нараховуються єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою КМУ № 1170 від 22.12.2010р., не є базою для нарахування єдиного внеску (а.с.53, 54).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) та повідомлення Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05.10.2017р. № 19681/06/25 на імя ОСОБА_1 за період часу з 01.11.2014р. по 19.09.2015р. страхувальник ДП «ВК «Краснолиманська» (ЄДРПОУ 3159957) нарахування заробітної плати та утримання єдиного внеску на застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) не проводив, у звязку з цим страховий стаж з 01.11.2014р. по 19.09.2015р. по підприємству ДП «ВК «Красноалиманська» у застрахованої особи ОСОБА_1 відсутній (а.с.13, 14, 61).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-У1 з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 2464).

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Положеннями пунктів 1, 4 ч.2 ст.6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону № 2464 для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нарахована заробітна плата (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Згідно п.1 розділу Ш Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015р. № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28.03.2016р. № 393), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за № 508/26953 (далі Інструкція) єдиний внесок відповідно до Закону для платників, зазначених у підпункті 1 пункту 1 розділу П цієї Інструкції, щодо кожної застрахованої особи встановлюється у розмірі 22 відсотків на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», то суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Обчислення єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється щомісяця на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення0 виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Згідно п.4 розділу Ш Інструкції для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітектори, художники, артисти, музиканти, композитори, критики, мистецтвознавці, письменники, кінематографісти) та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання якої (яких) перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, на які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду, - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Відповідно до ч.7 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010р. № 1170 затверджений Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно п.5 якого відносини відшкодування, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно судових рішень з відповідача на користь позивача стягувався середній заробіток за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки за період з 23.09.2014р. по 30.12.2014р. та з 31.12.2014р. по 24.11.2015р., і не стягувалась середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, у звязку з чим суд знаходить позицію позивача про необхідність нарахування йому єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належали йому до виплати як стягувачу за судовими рішеннями безпідставною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) страхувальником ДП «ВК «Краснолиманська» (ЄДРПОУ 3159957) здійснено нарахування заробітної плати та утримання єдиного внеску на застраховану особу ОСОБА_1 з січня 2014 року по жовтень 2014 року включно, а вже з листопада 2014 року такі нарахування та утримання відсутні. Отже, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача нарахувати йому єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належали йому до виплати як стягувачу за судовими рішеннями за період вересень, жовтень 2014 року також заявлені без правової підстави. Посилання позивача на зміст ч.8 ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» від 2.04.1999р. № 606-Х1У не заслуговують на увагу, оскільки в такому випадку процес відрахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу, можливий у разі виконання судового рішення, тобто на стадії виконавчого провадження, а також при виконанні судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання рішення. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову по суті позовних вимог, то питання поважності причин пропуску строків звернення до суду за вирішенням трудового спору судом не розглядається.
Відповідно до ст.ст.1, 4, 6, 7 Закону України «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-У1, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015р. № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28.03.2016р. № 393), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за № 508/26953, Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010р. № 1170, керуючись ст.ст.11, 15, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Коаснолиманська» про зобовязання відрахувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належали до сплати як стягувачу за судовим рішенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини проголошені негайно після закінчення судового розгляду 21 листопада 2017 року, повний текст рішення суду виготовлений 27 листопада 2017 року.

Суддя Г.В. Назаренко