Ухвала

іменем україни

27 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання факту виконання зобовʼязання,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання факту виконання зобов'язання.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2615/1107/71-022, відповідно до умов якого ОСОБА_4 було надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 73 400 доларів США строком по 01 листопада 2032 року.

Посилаючись на те, що під час конвертації грошових коштів в національну валюту України відбулося повернення у власність АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредиту в іноземній валюті, відповідно і до виконання зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору від 01 листопада 2007 року, позивач просив визнати факт виконання зобов'язання щодо повернення ОСОБА_4 у власність АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредиту в сумі 73 400 доларів США за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 2615/1107/71-022 під час операції продажу (конвертації) валюти.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження конвертації (переведення грошових одиниць) суми отриманого кредиту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2615/1107/71-022, за умовами якого позичальнику було надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 73 400 доларів США на строк по 01 листопада 2032 року.

25 травня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором та усіма забезпечувальними договорами до нього перейшло до АТ «Дельта Банк».

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та перерахування коштів на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в оплату за Договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4. (а. с. 45-51 том 1).

Судами встановлено, що заява Позичальника ОСОБА_4 про конвертацію суми отриманого кредиту відсутня.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_4 за період з 31 жовтня 2007 року по 25 травня 2012 року кредит було видано ОСОБА_4 саме у доларах США та сплата заборгованості здійснювалась позивачем також у доларах США, що підтвердив представник позивача у ході розгляду справи (а. с. 221- 225 том 1).

Після заміни кредитора у зобов'язанні позивачка здійснювала платежі на виконання Кредитного договору у доларах США і на рахунок АТ «Дельта Банк», що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 28 травня 2012 року по 24 березня 2017 року на підтвердження сплачених за цей період платежів у грошовому еквіваленті в іноземній валюті - доларах США (а. с. 221-228 том 1).

Переписка між позичальником ОСОБА_4 та банком спростовує доводи позивача про те, що при укладенні Кредитного договору відбулась конвертація валюти (переведення грошових одиниць з валюти долар США у валюту гривня).

Із заяви ОСОБА_4 від 21 березня 2015 року вбачається, що вона звернулась до проханням надати довідку по погашеним відсоткам за 2014 рік по кредитному договору, у якій просила вказати погашення в доларах США та гривневому еквіваленті, та заявою від 13 серпня 2014 року, у якій просила реструктуризувати залишок кредитної заборгованості станом на 01 вересня 2014 року шляхом зміни існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті у розмірі залишку кредитну на реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент от кредиту (а. с. 229-230 том 1).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визнане родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено правової природи кредитного договору, який має ознаки удаваного правочину, не знайшли свого підтвердження. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції розглянув цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених позивачем обставин, що відповідає положенням ст. ст. 10, 11 ЦПК України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, встановили, що умовами кредитного договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язань ОСОБА_4 в доларах США, у визначеній валюті позичальник отримала грошові кошти та здійснювала погашення заборгованості. Доказів того, що кредитний договір від 01 листопада 2007 року № 2615/1107/71-022 переведено з валюти долар США у валюту гривня сторонами не надано, а тому суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2017 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова