Справа № 202/3994/17
Провадження № 2/202/2032/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачкою вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з ним. Мати дитини проживає окремо, не турбується про фізичний стан та матеріальне забезпечення сина. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із позовом, відповідачка подала зустрічний позов про визначення місця проживання малолітньої дитини, в яком посилається на те, що між нею та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 вигнав її з квартири, де вони проживали разом із сином. 28 липня 2017 року шлюб розірвано. Дитина залишилася проживати з позивачем батьком, однак спільного рішення про місце проживання дитини сторони не приймали. Батько дитини перешкоджає їй спілкуватися з сином, ігнорує будь-які її намагання домовитися стосовно виховання, утримання та визначення місця проживання їхнього сина. ОСОБА_2 працює продавцем в ТОВ «Сільпо-Фуд», має стабільний дохід. Забезпечена житлом, проживає у двокімнатній квартирі, де є кімната для проживання її малолітнього сина. ОСОБА_1 не має постійної роботи, не може належним чином забезпечити всім необхідним для нормального життя та розвитку дитини. Умисні та егоїстичні дії ОСОБА_1, які виражаються в перешкоджанні малолітньому сину спілкуватися та бачитися з мамою, є порушенням прав малолітньої дитини та негативно впливає на її духовний розвиток. Просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав, зустрічні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що до 30 грудня 2016 року вони проживали разом. Між ними буди сварки та бійки з його ініціативи, бо дружина нічого не робила вдома. Після сварки дружина пішла з квартири, залишивши сина з ним. У 2017 році він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Дитиною вона не цікавиться. Зустрічатися із сином без його присутності позивач не дозволяє, оскільки боїться, що вона забере дитину. Дитина не відвідує ніякі гуртки та секції, бо нікому водити.

Відповідачка у судове засідання зявилася, Первісні позовні вимоги не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що за час сумісного проживання чоловік неодноразово застосовував до неї фізичне насильство в тому числі в присутності дитини. 30.12.2016 року він побив її та вигнав з квартири. Крім того, він приходив до неї на роботу, ображав в присутності колег та покупців. Вважає, що дитині потрібна мати і проживання сина разом із позивачем суперечить інтересам дитини.

Представник відповідачки у судовому засіданні суду пояснив, що позиція позивача щодо малолітнього сина порушує права та інтереси дитини. Просив задовольнити зустрічний позов та визначити місце проживання дитини разом із матірю.

Представник третьої особи у судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та висновок органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4».

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, зустрічним позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 23 травня 2008 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами розірвано 28 липня 2017 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2. Сторони припинили спільне проживання з грудня 2016 року через сварки та фізичне насилля з боку ОСОБА_1, який вигнав дружину з квартири та вона змушена була проживати в іншому місці. З того часу дитина проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_2. Мати дитини намагалася в міру можливості брати участь в житті дитини. Підтримувала контакт з навчальним закладом, купувала необхідні речі, готувала сина до школи.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 суду показали, що ОСОБА_1 вчиняв відносно ОСОБА_2 протиправні дії на її робочому місці в присутності колег та покупців магазину, знаходячись при цьому у стані алкогольного спяніння. Бачили також ОСОБА_2 зі слідами побиття.

Батько дитини ОСОБА_1 має однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 06.11.2017 року, в квартирі меблі тривалого вжитку, відсутня гаряча вода. ОСОБА_1 працює на посаді вантажника у ПП ОСОБА_8 з 02.11.2015 року без офіційного працевлаштування та має мінливий дохід.

Мати дитини - ОСОБА_2 має двокімнатну квартиру за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, де проживає разом із батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного Управлінням службою у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 19.10.2017 року, для проживання дитини у квартирі створені всі необхідні умови: є диван для відпочинку, шафа для одягу, письмовий стіл, компютер, місце для ігор. ОСОБА_2 працює продавцем продовольчих товарів в ТОВ «Сільпо-Фуд», має дохід в середньому 4000 грн. на місяць. Згідно характеристики ОСОБА_2 з місця роботи, вона характеризується позитивно, дисциплінована, принципова, цілеспрямована.

Згідно довідки КЗ «Середня загальноосвітня шкода № 29» ДМР від 01.11.2017 року за час навчання ОСОБА_3 у навчальному закладі з вересня 2016 року по грудень 2016 року ОСОБА_2 відвідувала навчальний заклад, цікавилася навчанням сина. У цей період дитина була доглянута, систематично відвідувала навчальний заклад та мала повну підготовку до занять. З січня 2017 року дитиною займався батько ОСОБА_1 Хлопчик став приходити на заняття не підготовленим, декілька разів батько не встигав забрати дитину з навчального закладу вчасно. З жовтня 2017 року мати дитини почала зявлятися до навчального закладу, пояснюючи тривалу відсутність тим, що батько дитини перешкоджає вільно спілкуватися із сином.

Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» з дня народження ОСОБА_3 постійно доглядала за дитиною мати ОСОБА_2. Нарікань з боку медичних працівників не мала. Розвиток дитини відповідав віку. Останнє звернення до лікаря було 30.11.2016 року.

Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» від 14.11.2017 року за результатами психологічного діагностування встановлено, що дитина ОСОБА_3 емоційно розгальмований. Спостерігається педагогічне занедбаність, має малий словниковий запас, погано читає та практично не пише. Хлопчик весь час проводить за компютерною грою. ОСОБА_4 проявляє привязаність до обох батьків. Не має власної особистої думки щодо місця свого проживання в одного з батьків.

Згідно висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, затвердженого рішенням виконкому Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 404 від 21.11.2017 року, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, 27.10.2009 року, з матірю ОСОБА_2.

Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен із подружжя має рівні цивільні права та обовязки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

У відповідності до ст. 161 СК України якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У судовому засіданні було встановлено, що дитина з жовтня 2017 року проживає разом із матірю ОСОБА_2 та повністю знаходиться на її утриманні, тому позовні вимоги первісного позову щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Аналізуючи письмові докази, показання свідків, враховуючи пояснення сторін, суд приходить до висновку, що проживання дитини разом із матірю буде повністю відповідати інтересам дитини, позовні вимоги зустрічного позовну обґрунтовані і тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, принципами 6, 7 Декларації прав дитини, ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 161 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 7, 14, 57, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя-3, 10 кв. 49.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко