АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1642/15-ц Номер провадження 22-ц/786/970/17Головуючий у 1-й інстанції Чистик І.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

30 березня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - АБРАМОВА П.С.,ГАЛЬОНКІНА С.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Полтави від 03 березня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: начальник Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3, заступник Міністра юстиції України з питань виконавчої служби ОСОБА_4, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ " Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_5, про визнання факту умисної неправомірної бездіяльності, протиправного невиконання рішення та ухвали суду та бездіяльності і протиправної відмови щодо організації і проведення службового розслідування, а також щодо зобов`язання заінтересованих осіб в десятиденний термін надати суду та заявникові інформацію щодо організації та проведення ними роботи, направленої на фактичне виконання рішення та ухвали суду.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

в с т а н о в и в:

02 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави зі скаргою в порядку ст. ст. 55-56, 64, 124 ч. 5 Конституції України, ст. ст. 383-387 ЦПК України, ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про незаконні дії, неправомірну бездіяльність посадових осіб органів ДВС, Міністерства юстиції України та фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», щодо протиправної відмови виконувати два рішення суду та прохав визнати факти умисної неправомірної бездіяльності, протиправного невиконання: а) рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року, б) ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року та в порядку ст. 389 ЦПК України зобовязати заінтересованих осіб: начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3, заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби ОСОБА_4, уповноважену особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ " Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_5 в 10-ти денний термін з дня одержання ухвали суду, надати суду та ОСОБА_2 письмову інформацію щодо організації та проведення ними роботи спрямованої на фактичне виконання а) рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року, б) ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 03 березня 2017 року відмовлено у прийнятті до розгляду скарги ОСОБА_2 в порядку ст. ст. 383-387 ЦПК України та ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження», заінтересовані особи: начальник Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3, заступник Міністра юстиції України з питань виконавчої служби ОСОБА_4, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_5, про визнання факту умисної неправомірної бездіяльності, протиправного невиконання рішення та ухвали суду та безпідставної бездіяльності і протиправної відмови щодо організації і проведення службового розслідування, а також щодо зобов`язання заінтересованих осіб в десятиденний термін надати суду та заявникові інформацію щодо організації та проведення ними роботи, направленої на фактичне виконання рішення та ухвали суду, мотивуючи це тим, що у скарзі порушені питання про зобовязання заінтересованих осіб, які не входять до кола субєктів оскарження в межах ст. 383 389 ЦПК України, вчинити певні дії, що виходять за межі повноважень, якими наділений суд при розгляді даної категорії справ та відсутні нові вимоги, які не охоплені змістом ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу від 03 березня 2017 року.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ОСОБА_2, прохав скасувати оскаржувану ухвалу та надіслати справу до Ленінського районного суду м. Полтави для послідуючого судового розгляду.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання. Якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Апеляційний суд Полтавської області вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Враховуючи правову позицію ВСУ від 22 лютого 2017 року у справі № 6 294 цс 16 скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 ЦПК України визначено вичерпний перелік, коли суддя відмовляє у відкритті провадження у справі. Зміст заявлених у поданій скарзі вимог, а саме зобовязання заінтересованих осіб, які не відносяться до кола субєктів оскарження, вчинити певні дії, які виходить за межі повноважень, якими наділений суд при розгляді даної категорії справ, не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Ч. 1 ст. 122 ЦПК України, передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З огляду на п.5 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» та враховуючи положення статті 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно п. 13 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

У п. 17 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Відповідно до п. 20 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

У разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, статті 383 ЦПК.

Відповідно ОСОБА_2 по даному виконавчому провадженні є стороною, яка звернулася до суду зі скаргою та бере участь в її розгляді як заявник.

Враховуючи ч. 3 ст. 384ЦПК України, про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом.

Слід звернути увагу, що скаржник у скарзі окрім ст. 383-389 ЦПК України також посилався на інші чинні норми діючого законодавства.

Окрім того, ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 23.09.2016 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_2 в частині щодо зобовязання зацікавлених осіб в 10-ти денний термін з дня одержання ухвали суду, надати суду та ОСОБА_2 письмову інформацію щодо організації та проведення ними роботи спрямованої на фактичне виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16.11.2015 року, охоплює період подання інформації станом на дату, яка не перевищує 10 днів з дня отримання копії ухали суду від 23 вересня 2016 року. Тобто вимога щодо дати на яку скаржник прохає надати інформацію щодо організації та проведення роботи на фактичне виконання зацікавленими особами рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2015 року в скарзі ОСОБА_2 від 02 березня 2017 року розширено до 02 березня 2017 року. Також скаржник прохає надати зазначену інформацію щодо організації та проведення роботи на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року. Виходячи з викладеного, скарга містить нові вимоги щодо предмету оскарження та періоду не охоплених змістом ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції порушений порядок встановлений для вирішення питання про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_2 від 02 березня 2017 року.

З огляду на те, що відповідно до статті ч. 1 ст. 122 ЦПК України питання про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі вирішує суддя місцевого суду, ухвала підлягає скасуванню з передачею цього питання на новий розгляд для його вирішення в передбаченому законом порядку.

Керуючись ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суд м. Полтави від 03 березня 2017 року скасувати.

Справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції для повторного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді : П.С. АБРАМОВ

ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ