Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, в якому просили встановити за ними право земельного сервітуту на постійне та безоплатне користування спільною (загальною) земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, яка виділена в спільне користування іншим співвласникам для обслуговування будівельних рихтувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту на відстані не менше 1 метра відповідно до встановлених державних будівельних норм, відступивши від 1/10 частини житлового будинку та зливної ями, та відступивши від 4/5 частини житлового будинку та сараю.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року ухвалені у справі судові рішення залишені без змін.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з заявою про перегляд рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області

від 2 листопада 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року, вказану заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просять скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позову про встановлення земельного сервітуту.

Як на підставу перегляду рішення місцевого суду ОСОБА_4 посилалася на те, що при даного рішення не було встановлено обставин та юридичних фактів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи і перелік яких не є вичерпним, зокрема суд в мотивувальній частині рішення зазначив, що позивачі просять встановити земельний сервітут на земельній ділянці площею 101,40 кв. м, яка відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого

2010 року знаходиться в загальному користуванні сторін у справі, але відповідно до повідомлення експерта Київського НДІСЕ МЮУ про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи від 2 лютого 2012 року вказана земельна ділянка дорівнює площею

99,25 кв. м, загального користування взагалі не перебуває у користуванні іншого позивача по справі ОСОБА_5

Також, на думку заявника, нововиявлені обставини підтверджуються висновком експерта Київського НДІСЕ МЮУ від 18 травня

2016 року,згідно із яким визначити варіанти розподілу земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1, Київської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до їх часток, не вбачається можливим, оскільки на підставі висновку повторної будівельно-технічної експертизи Незалежного інституту судових експертиз від 27 листопада

2009 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 року у цивільній справі №2-9/10 затверджено розподіл земельної ділянки за вказаною адресою між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який проведено без поділу житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі, без дотримання принципу раціонального використання землі та вимог п.3.22., 3.25*. п. 2 додатку 3.1. ДБН 360 92 **.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 3 своєї постанови № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснив, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Також пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 5 вищевказаної постанови зазначив, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами.

Судом було досліджено всі наявні в справі докази, їм було надано належну оцінку при ухваленні рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні положень ст. 361 ЦПК України, оскільки про існування ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2012 року у справі №2-247/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання права власності, ОСОБА_4 знала на момент ухвалення судового рішення від 2 листопада 2015 року, про перегляд якого ставиться питання, оскільки була стороною у вказаній справі.

Висновок експерта Київського НДІСЕ МЮУ від 18 травня 2016 року, на який ОСОБА_5 посилається, як на нововиявлену обставину, складено після ухвалення рішення, тому також не може вважатись нововиявленою обставиною в розумінні ст. 361 ЦПК України, оскільки не є нововиявленою, а є новою.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявників мають істотне значення для вирішення справи.

Разом з тим, ці доводи не спростовують висновків судів щодо неможливості віднесення обставин, на які посилається заявник до категорії нововиявлених, оскільки останній посилається на факти, які існували на момент ухвалення рішення і були відомі заявнику, а також на обставини, які виникли після ухвалення рішення, що унеможливлює його перегляд за правилами ст. 361 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська