Категорія Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року,

встановила:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

Зміст скарги та доданих до неї документів вказують, що постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС ВМУЮ від 13 червня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 101 475,22 грн. Посилаючись на те, що виконавче провадження припинено 02 листопада 2016 року у зв'язку із заявою стягувача про повернення виконавчого листа без виконання та те, що ДВС не приймалися ніякі дії щодо виконання судового рішення, а постанова винесена лише 13 червня 2017 року, скаржник вважає, що при відкритті виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору порушено вимоги закону та просить скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області від 13 червня 2017 року про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 101457, 22 грн.

Крім того, скаржник зазначав, що про винесену 13 червня 2017 року державним виконавцем постанову йому стало відомо лише 20 жовтня 2017 року, а тому просив поновити йому строк на звернення до суду з даною скаргою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року скаргу ОСОБА_2 залишено без розгляду (а.с. 7).

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_2 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року про залишення скарги без розгляду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Посилається на незаконність ухвали внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник Центрального відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області - Микититюк М.О. апеляційну скаргу не визнав та заперечував проти її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення скаржника та державного виконавця прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Постановляючи ухвалу про залишення скарги без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що дана скарга подана заявником із пропуском строку звернення до суду з відповідною скаргою, при цьому заявник не звернувся до суду із мотивованим клопотанням про поновлення такого строку, не надав доказів в підтвердження того, що постанову отримав лише 20.10.2017 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є необґрунтованим та передчасним, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення даного питання.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

В той же час, ч. 2 ст. 385 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зі змісту поданої ОСОБА_2 скарги убачається, що скаржник також просив суд поновити йому строк на звернення до суду, посилаючись на те, що про винесену 13 червня 2017 року державним виконавцем постанову йому стало відомо лише 20 жовтня 2017 року.

Однак, зазначене клопотання скаржника про поновлення пропущеного ним процесуального строку, так само як і поважність причин його пропуску, залишилися поза увагою суду першої інстанції, натомість місцевий суд, посилаючись на відсутність мотивованого клопотання скаржника про поновлення строку на звернення до суду, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення поданої скарги без розгляду.

Відповідно до ст. ст. 72, 73 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

У роз'ясненнях, що викладені в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», зазначено, що строки для оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця є процесуальними і можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Крім того при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою судом також має враховуватися практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Водночас, якщо ж таке клопотання про поновлення строку на оскарження рішення дії чи бездіяльності державного виконавця скаржником заявлено, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується судом відповідно до вимог ст. 73 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції, залишаючи скаргу ОСОБА_2 без розгляду, не врахував змісту поданої скарги, зокрема не вирішив заявлене скаржником клопотання про поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця, чим порушив норми процесуального права, а тому така ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 303, 307, 311, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В.Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: