233 № 233/4304/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Франчук А.О., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 45994,70 грн. за кредитним договором б/н від 30.01.2012 року, яка складається з такого:

- 8266,16 грн. - заборгованість за кредитом;

- 32673,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2388,16 грн. заборгованість за пенею та комісією;

- штрафи: 500,00 грн. фіксована частина, 2166,41 грн. процентна складова,

а також понесені ним судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.01.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2016 року має заборгованість у розмірі 45994,70 грн., яка складається з такого:

- 8266,16 грн. - заборгованість за кредитом;

- 32673,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2388,16 грн. заборгованість за пенею та комісією;

- штрафи: 500,00 грн. фіксована частина, 2166,41 грн. процентна складова.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав повністю, пояснивши, що, по-перше між ним та позивачем не було укладено кредитний договір, ним було лише підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. При цьому, зазначив, що понад десять років він користувався карткою ПАТ КБ «ПриватБанк», зобовязання за якою до січня 2014 року виконував належним чином. По-друге, 05.01.2014 року він на прохання знайомої ОСОБА_4 погодився перевести на свою картку грошові кошти, за продані останньою дитячі меблі. За для чого, він повідомив покупцеві номер своєї картки. Проте, замість надходження на картку грошових коштів у розмірі 8000 грн., з його картки було знято вказані кошти. Після чого, у звязку з шахрайськими діями проведеними з його карткою, він звернувся до працівників банку для заблокування карткового рахунку. В установі банку він написав відповідну заяву, заблокував рахунок та залишив у банку дану кредитну картку. З зазначених підстав він також звертався до міліції, але його заяву не було прийнято, оскільки зі слів працівників міліції він сам добровільно перевів зазначені кошти невідомій особі. З того дня карткою не користувався, але періодично сплачував заборгованість за кредитним договором до липня 2014 року. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки, на його думку, вчинення щодо нього шахрайських дій звільняє його від виконання зобовязання перед позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, підтримав заперечення ОСОБА_2 на позов, додавши, що, на його думку позов задоволенню не підлягає, оскільки відсутні докази на підтвердження укладення кредитного договору між відповідачем та позивачем. Крім того, утворення спірної заборгованості виникло внаслідок шахрайських дій, що були вчинені невідомими особами відносно відповідача. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Так, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій форму, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2).

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути уклепаний лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 30 січня 2012 року ОСОБА_2 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виявив бажання про оформлення на своє імя банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначив свої персональні дані та згідно із якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві, підписаній відповідачем, останній підтвердив факт ознайомлення і згоди з умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Крім того, у заяві відповідач погодився з тим, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.6-32).

Факт підписання 30 січня 2012 року заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку стороною відповідача не оспорювався.

Зазначене свідчить про обізнаність відповідача з порядком та умовами погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших платежів.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється на рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2 (договір б/н від 30.01.2012 року) 30.01.2012 року встановлено кредитний ліміт 3000,00 грн.; 30.01.2012 року кредитний ліміт збільшено до 700,00 грн.; 29.05.2012 року кредитний ліміт збільшено до 2000,00 грн.; 21.11.2012 року кредитний ліміт збільшено до 8000,00 грн.; 24.11.2012 року кредитний ліміт збільшено до 8500,00 грн. (а.с.116).

Надання позивачем кредитних коштів відповідачу підтверджується виписками за картрахунками (а.с. 113-115).

Проте, ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконав, з серпня 2014 року платежів за договором не здійснював, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4 зворот).

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.01.2012 року (а.с. 4-5), вбачається, що станом на 30.01.2012 року заборгованість за кредитом складає 8266,16 грн., заборгованість за процентами складає 32673,97 грн., заборгованість за пенею та комісією складає 2388,16 грн., заборгованість по судовим штрафам 2666,41 грн., загальна сума заборгованості складає 45994,70 грн.

Проте, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Договором неустойки (штрафів) у розмірі 2666,41 грн. нарахованих при подачі позову, оскільки 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2).

Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053».

Як встановлено судом, відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до розпорядження КМУ від 02.12.2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач звільняється від сплати неустойки (штрафів) у розмірі 2666,41 грн. на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором б/н від 30.01.2012 року, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових штрафів слід відмовити.

Крім того, позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив яку суму з нарахованих 2388,16 грн. складає пеня, а яку комісія. Відсутність розрахунку та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та комісії та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача. Тому, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2388,16 грн. слід також відмовити.

Таким чином, без врахування нарахованої комісії та пені, а також штрафів, загальний розмір заборгованості відповідача за договором б/н від 30.01.2012 року становить 40940,13 грн., та складається з такого: 8266,16 грн. заборгованість за кредитом; 32673 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.01.2012 року у загальному розмірі 40940,13 грн.

При цьому суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що кредитний договір від 30.01.2012 року між сторонами не укладався та вважає їх безпідставними, оскільки судом встановлено, що укладення кредитного договору здійснювалось за принципом укладання між банком і відповідачем договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Тож, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронній. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між позивачем і відповідачем укладено договір у письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству України. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміни цивільних прав та обовязків, що за змістом ч.1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення сторонами двостороннього кредитного договору, складовими якого є Заява, Умови, Правила та Тарифи, з якими відповідач був ознайомлений.

Суд також не приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що у січні 2014 року стосовно ОСОБА_2 були вчинені шахрайські дії, внаслідок яких невідомі особи заволоділи грошима з кредитної картки, а тому відповідач звільняється від виконання зобовязань за кредитним договором, та вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимого доказу на підтвердження факту вчинення стосовно ОСОБА_2 шахрайських дій, яким би мав бути вирок суду, відповідачем не надано та про наявність такого доказу не зазначено.

Сам по собі факт блокування позивачем 03 січня 2014 року кредитної картки за заявою ОСОБА_2 не може беззаперечно свідчити про вчинення стосовно ОСОБА_2 шахрайських дій.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що у відповідності до діючого законодавства України можливе вчинення стосовно відповідача шахрайських дій не звільняє останнього від виконання зобовязань за кредитним договором та не позбавляє права відповідача предявити позов про відшкодування спричиненої шкоди до винної особи.

Тож, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЕДРПОУ 14360570 на розрахунковий рахунок 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 січня 2012 року у розмірі 40 940 (сорок тисяч девятсот сорок) грн. 13 коп., яка складається з такого:

- 8266 (вісім тисяч двісті шістдесят шість) грн. 16 коп. - заборгованість за кредитом;

- 32673 (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят три) грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЕДРПОУ 14360570 на розрахунковий рахунок 3111, МФО 305299) судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 31 березня 2017 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.В. Каліуш