АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого зазначив, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0 від 13 березня 2008 року, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 77000 доларів США, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав. 11 червня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 4 свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору. Заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ «Кей-Колект» станом на 01 грудня 2013 року складає 96106,88 доларів США, яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту - 69938 доларів США; - заборгованість по процентам 26168,88 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором 13 березня 2008 року між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були укладені окремі договори поруки, за якими поручителі зобовязалися відповідати солідарно з позичальником за зобовязаннями останнього перед банком за виконання основного зобовязання всім належним їм майном та грошовими коштами, у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 77-78), ТОВ «Кей-Колект» просить стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 96106,88 доларів США, що за курсом НБУ на 27 лютого 2015 року становить 2668215,31 грн.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року у звязку зі смертю відповідача ОСОБА_4 останній замінений його правонаступником ОСОБА_2

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»: - заборгованість за кредитним договором у розмірі 829253 грн. та судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1135 грн. 62 коп., а всього 830388 грн. 62 коп., у задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 13 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 77000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 12,40% річних, зі строком повернення до 12 березня 2038 року, а позичальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту (а.с. 7-33),

У забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 13 березня були укладені договори поруки № 0/2 та № 0/3 відповідно, за яким поручителі зобовязалися відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_4 усіх зобовязань, що виникли з зазначеного кредитного договору (а.с. 34-37).

Також відповідно до договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк», останній передав у власність ТОВ «Кей-Колект» права вимоги, визначені додатком 1 до цього договору тобто грошові вимоги, існуючі або майбутні ПАТ «УкрСиббанк» до боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення, а згідно додатку 1 до договору факторингу, до ТОВ «Кей-Колект» як до нового кредитора, перейшли права вимоги первісного кредитора за зобовязаннями, що виникли в тому числі із вищезазначеного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13 березня 2008 року, а саме зобовязаннями щодо повернення тіла кредиту у розмірі 69938 доларів США, а також нарахованих, але не сплачених відсотків у розмірі 12187,64 доларів США. (а.с. 50-55)

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_4 повернення кредиту припинив в січні 2011 року, а сплату відсотків в червні 2011 року, у звязку з чим заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ «Кей-Колект» станом на 01 грудня 2013 року складає еквівалент 96106,88 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту еквівалент 69938 доларів США та заборгованість по процентам еквівалент 26168,88 доларів США (а.с. 144-145).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Зобовязання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлена права вимоги), до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з положеннями ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Крім того встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с. 85), ОСОБА_4 помер 28 грудня 2014 року.

Відповідно до ст.ст. 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

А згідно із вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім того, статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна померлому квартира за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шолохова, б. 15, кв. 5, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с. 188) та копією договору іпотеки (а.с. 183-187), а із інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 100) вбачається, що ОСОБА_4 заповіту після себе не залишив.

Відповідно до копії актового запису про народження (а.с. 128), відповідачка ОСОБА_2 є матірю спадкодавця.

Таким чином, ОСОБА_2 на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4

Інші спадкоємці ОСОБА_4 наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені.

З довідок адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 65, 66) вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 84А, кв. 149.

Відсутність спадкової справи до майна померлого, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» (а.с. 99), доводить той факт, що протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_4, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, ОСОБА_2 не заявила про відмову від спадщини після смерті сина.

На підставі викладеного, відповідачка ОСОБА_2 є такою, що в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 і спадщина відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_4, який прийняв спадщину, на підставі ч. 1 ст. 1282 ЦК України зобов'язана задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Так, позивачем надано звіт про оцінку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 163-177), за яким її ринкова вартість станом на 17 вересня 2015 року становить 829253 грн.

Задовольняючі частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що вартість спадкової квартири становить вказану вище суму, а тому ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_2

Враховуючи те, що до позивача перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у судів першої інстанції.

Так, під час розгляду справи в апеляційному порядку сторони заявили, що заборгованість за кредитним договором, яка стягнута за рішенням суду з ОСОБА_2 станом на 22 листопада 2017 року є погашеною, що також підтверджується довідкою ТОВ «Кей-Колект» про відсутність претензій до фінансового поручителя ОСОБА_2 у звязку з припиненням зобовязань за кредитним договором №0 від 13 березня 2008 року (Т.2 а.с.255), але ці обставини не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Що стосується решти рішення суду то колегія суддів його не переглядає, оскільки в апеляційному порядку не оскаржується.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_5