Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., ЗавгородньоїІ.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення порушеного права та стягнення суми, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення порушеного права та стягнення суми.

Наобґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 19 листопада 2003 року вона продала свою квартиру АДРЕСА_1, грошові кошти віддала своїй дочці ОСОБА_5 для придбання будинку для її онуків, про що ОСОБА_5 написала відповідну розписку. Згідно з договором купівлі-продажу від 02 грудня 2003 року власником житлового будинку АДРЕСА_2 зазначено її дочку, чим порушено її права, оскільки будинок придбаний за її особисті кошти, отримані від продажу квартири. Крім того, заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 листопада 2012 року визнано право власності за ОСОБА_6 на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Також позивач зазначала, що її колишній зять ОСОБА_6 ніколи не працював, зловживав спиртними напоями та відбував покарання у місцях позбавлення волі. В той час вона за власні кошти провела газифікацію за 12 000 грн, встановила ворота та хвіртку за 5 000 грн, а тому вважала, що з їх вини у неї виникла заборгованість за оплату квартири у розмірі 40 000 грн, а також ОСОБА_6 привів у непридатність її меблі на суму 5 000 грн. Вказала, що їй нанесено моральну шкоду від його неправомірної поведінки, оскільки він неодноразово наносив їй тілесні ушкодження, то яку вона оцінює у розмірі 20 000 грн.

Враховуючи викладене, позивач просила поновити її порушене право, стягнути з ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 50 000 грн, з ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 112 000 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, а усього 132 000 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалу суду від 07 липня 2015 року про накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 - скасовано.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року змінено.

Скасовано в частині скасування ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 07 липня 2015 року.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 1995 року, який розірвано згідно рішення суду від 19 липня 2012 року.

Від спільного подружнього життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають синів ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з договором купівлі-продажу від 02 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. за реєстраційним № 4755 ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_5 купила житловий будинок АДРЕСА_2.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2013 року, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку, АДРЕСА_2.

Отже, спірний будинок АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Інвентаризаційна вартість будинку складає 100 411 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій, правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позову, оскільки суду не було надано належні та допустимі докази того, що саме кошти у розмірі 5 000 грн, які було передано ОСОБА_4 ОСОБА_5 за розпискою, були витрачені на придбання спірного будинку. Крім того, не надано доказів того, що саме ОСОБА_4 провела газифікацію, встановила ворота та хвіртку, а також докази того, що ОСОБА_6 привів у непридатність її меблі.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур