Справа № 333/1917/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2017р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Носаченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним рішення ОСОБА_2 міської ради, визнання незаконним та скасування технічного паспорту, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі п.14 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він, як учасник бойових дій, 25.01.2007 р. звернувся до ОСОБА_2 міської ради із заявою про відведення земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ялтинська, 9. У звязку із тривалим не розглядом заяви за захистом свого права він змушений був звернутися до суду. На виконання рішення Комунарського районного суду від 27.07.2009 р. про зобовязання ЗМР розглянути питання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, рішенням ЗМР від 23.04.2010 року №73 в наданні дозволу йому було відмовлено. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2011 року рішення міської ради №73 визнано не чинним, зобовязано ЗМР винести рішення про надання дозволу щодо розробки проекту відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва розміром 0,1 га за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ялтинська, 9. Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 27.04.2012 року №78/130 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, проте не прийнято рішення про надання (або не надання) пільг як учаснику бойових дій, через що він знову був змушений звернутися до суду, однак в процесі розгляду справи судом було встановлено, що спірна земельна ділянка була надана на підставі рішення ЗМР від 27.04.2012 року № 56 ОСОБА_4, проте вже за іншою адресою. Вважає, що рішення ЗМР від 27.04.2012 року № 56 протиправне, а земельна ділянка була надана незаконно. Так, 25.11.2009 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, останній набув право власності на цоколь під будівлю за адресою: м. Запоріжжя, вул. 1905, 1-д, та на підставі Постанови КМУ №844 від 05.08.2009 року право власності на землю відповідно, однак виготовлена на імя ОСОБА_6 технічна документація із землеустрою не відповідає Постанові КМУ №844 від 05.08.2009 року «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України»; технічна документація на землю, документи на право користування та дозволи у на виконання будівельних робіт у ОСОБА_5 були відсутні, оскільки останній не звертався до відповідних органів за їх отримання, а виготовлений на його імя технічний паспорт обєкта нерухомого майна не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, оскільки ОСОБА_5 не був власником чи користувачем вказаного обєкту. Окрім цього, оскільки на момент прийняття ЗМР рішення від 27.04.2012 року № 56 рішення суду про надання дозволу на виготовлення технічної документації позивачу не було прийнято, прийняте ЗМР рішення від 27.04.2012 року є незаконним.

Просить суд визнати протиправними дії ЗМР щодо розгляду питання про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_7 за адресою: м. Запоріжжя, вул. 1905, 1-д; визнати незаконним рішення ЗМР від 27.04.2012 року №56 в частині надання земельн6ої ділянки у власність ОСОБА_7; скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. 1905, 1-д; визнати незаконним та скасувати технічний паспорт, виготовлений ОСОБА_2 МБТІ від 25.05.2009 року на імя ОСОБА_5

Одночасно з поданням позову позивачем було надано заяву про поновлення строку позовної давності, в якій вказано, що про прийняте ЗМР рішення від 27.04.2012 року №56 йому стало відомо в липні 2016 року під час надання ЗМР заперечень по справі про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, яка перебуває в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_8, проти позову заперечувала, надала заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказала, що в частині вимог про визнання рішення ЗМР від 27.04.2012 року №56 недійсним, позивачем порушено встановлений строк позовної давності, адже останній складає три роки та починає перебіг з дня, коли особа дізналася про порушення свого права, а оскільки засідання сесії ЗМР, згідно законодавства та Регламенту є гласними та відкритими, оскаржуване рішення було прийнято 27.04.2012 року, то строк позовної давності сплив. Просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в частині визнання рішення ЗМР недійсним. Крім того, надала письмові заперечення на позовну заяву, які підтримала у судовому засіданні про те, що ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» передбачені пільги на отримання ветеранами та особами, на яких поширюється дія цього закону безоплатної правової допомоги щодо питань, повязаних із соціальним захистом та звільненні від сплати судового збору, а не звільненні від оплати витрати на оплату проекту землеустрою, як це вважає позивач. Вважає безпідставними посилання позивача на «Порядок безоплатних оформленні та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки», оскільки останній регулює питання видачі актів після прийняття відповідними органами рішень про передачу таких земельних ділянок у приватну власність, яке відповідачем не приймалося. Щодо вимог позивача про скасування рішення ЗМР від 27.04.2012 року № 56, то позивачем не надано доказів про порушення його прав вказаним рішенням. Посилання позивача на те, що приватизація земельної ділянки за адресою: вул. 1905 року, буд. 1д на підставі Постанови КМУ від 05.08.2009 року №88 за бюджетною програмою «Безоплатне оформлення та видача громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки» не відповідає положенням Постанови КМУ №844 є безпідставними, оскільки остання втратила чинність на підставі Постанови КСУ від 13.01.2916 року №3. Окрім того, технічна документація із землеустрою замовником якої є ОСОБА_3 містить визначений ст. 6 Закону України «Про землеустрій» перелік усіх необхідних документів. На території спірної земельної ділянки розташоване нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, тому на підставі ст. 123 ЗК України останньому переходить у власність і земельна ділянка, розташована під ним. Щодо посилання позивача, що технічна документація ОСОБА_3 складена у довільній формі, то остання відповідає положенням Постанови КМУ від 05.08.2009 р. №844, складена у спрощеній процедурі оформлення та обмеження щодо встановлення дати не встановлені ЗК України та ЗУ «Про землеустрій». Крім того, на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2011 року ОСОБА_2 міською радою затверджено рішення №78/130 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Ялтинська 9 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», проте позивач вказаним правом не скористався. Позивачем не доведено порушення його прав прийнятим 27.04.2012 року рішенням ЗМР щодо надання у власність земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. 1905 року, 1д ОСОБА_3, оскільки у своїх клопотаннях позивач вказував адресу м. Запоріжжя, вул. Ялтинська, 9. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» рішення підприємств, установ і організацій, які надають пільги можуть бути оскаржені до районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради або до районного (міського) суду. Ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від сплати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, повязаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Статтею 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу», ч. 2ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, повязаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, повязаних з розглядом цих питань.

З огляду на вищевикладене, відсутні норми закону щодо звільнення осіб, які мають право на пільги за цим законом, від оплати витрат на розробку проекту землеустрою при реалізації права на першочергове надання земельних ділянок.

Посилання позивача на Порядок безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затверджений КМУ від 05.08.2009 року № 844 є безпідставними, оскільки пунктом 1 цього Порядку встановлено, що він визначає спрощену процедуру безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 та наступних роках державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів та ведення садівництва у розмірах, визначених ст. 121 ЗК України, після прийняття рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянку.

Таким чином цей Порядок регулює питання оформлення та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки саме після прийняття відповідними органами рішення про передачу таких земельних ділянок у приватну власність. Оскільки в даному випадку відповідачем не приймалося рішення про передачу позивачу земельної ділянки, а тому останній не мав підстав для застосування цього Порядку відносно нього.

Щодо твердження ОСОБА_1 стосовно того, що рішення ЗМР від 27.04.2012 року № 56 в частині передачі у власність земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. 1905, порушує його права та підлягає скасуванню, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приватизація земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. 1905, буд. 1-д (кадастровий № :03:036:0187) відбувалась на підставі Постанови КМУ від 05.08.2009 року № 844 «Про деякі питання реалізації права власності на землю громадянам України» за бюджетною програмою «Безоплатне оформлення та видача громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки»

Посилання ОСОБА_1 на те, що вказаний пакет документів не відповідає Постанові КМУ «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянам України» № 844 є безпідставними, оскільки вказана Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУ від 13.01.2016 року № 3 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України».

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про землеустрій», який був чинний на момент винесення рішення ЗМР від 27.04.2012 року № 56 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадян», технічна документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та обєднання земельних ділянок, включає: пояснювальну записку; технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; акт прийомки передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень правна земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

В технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, замовником якого є ОСОБА_3, наявні всі перелічені вище документи, необхідні для оформлення земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України, що діяв на момент винесення спірного рішення ЗМР, особа, що зацікавлена в одержані у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України в редакції, що була чинною на момент винесення на чергову сесію проекту оскаржуваного рішення ОСОБА_2 міської ради, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

На земельній ділянці, що належить ОСОБА_3 наявне нерухоме майно, що належить йому на праві власності.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку не відповідає вимогам та складена в довільній формі, слід зазначити, що вказана технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку замовником якого був ОСОБА_4 складено на підставі Постанови КМУ від 05.08.2009 року № 855 «Про деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України», яким встановлено спрощену процедуру оформлення зазначених документів.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

П.п. 9 п. «б» ч. 1 ст. 33 вказаного Закону встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Згідно зі ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, ОСОБА_2 міська рада розглянула проект технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, замовником якої був ОСОБА_3 за адресою: м. Запоріжжя, вул. 1905 р, 1-д, та одночасно власником цоколю під будівлю з стрічковою бетонною подушкою літ. А. в межах своєї компетенції.

Крім того, на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2011 року визнано нечинним рішення ЗМР № 73 «Про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Ялтинська, 9 м. Запоріжжя для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд». Зобовязано ЗМР винести (прийняти) рішення за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу (згоди або відмови) щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Ялтинській, 9 у м. Запоріжжі для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Таким чином, саме на виконання вищевказаного рішення суду першої інстанції, ЗМР затверджено рішення ЗМР № 78/130 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.. Ялтинській, 9 для будівництва та обслуговування та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). А отже позивачу надано право на виготовлення на розроблення землевпорядної документації для подальшої передачі земельної ділянки в оренду, однак останній до теперішнього часу своїм правом не скористався.

Відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України та ст.16 ЦК України порушене право особи підлягає захисту.

Однак, всупереч вищезазначеному, ОСОБА_1 не довів суду факт порушення своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Крім того, представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 пропустив трьохрічний строк для звернення до суду з позовними вимогами.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, при таких обставинах, не підлягають застосуванню положення ст. 257 ЦК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено у звязку з його недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.І. Боровікова