АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/8091/14-ц 22-ц/774/1308/К/17
Справа № 211/8091/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1308/К/17 Суддя Ткаченко С.В.
Категорія № 34 (ІV ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.

за участю : представника позивача ОСОБА_1,- ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4, відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, Страхової Компанії "Еталон" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної при дорожньо- транспортній пригоді, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Страхової Компанії "Еталон" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної при дорожньо- транспортній пригоді.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27.12.2011 року біля 15-40 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. 22 Партс'їзду від вул.. Костенка в напрямку вул.. Будьоного у місті Кривому Розі не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1.»Дати дорогу», виїхав на перехрестя та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7, що рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1, як пасажир автомобілю ВАЗ 21053,. отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості віднесено до легких. З часом стан здоров'я позивача погіршився, що призвело до втрати професійної працездатності у розмірі 25 %.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2012 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєному ДТП. Внаслідок ДТП, позивач вимушена до теперішнього часу витрачати кошти на лікування та нести матеріальні збитки.

Відповідачем СК «Еталон» відшкодовано їй матеріальні збитки в травні 2012 року у розмірі 2605,29 грн., що не покривають витрати на лікування.

Після уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути на її користь з відповідачів у відшкодування моральної шкоди - 50000 грн. Стягнути із ПрАТ «Страхова Компанія «Еталон» - 97394,71 грн. з урахуванням сплачено страхового відшкодування 2605,29 грн., яка складається із витрат , пов'язаних із лікуванням 14653,23 грн. ( з яких : розмір втраченого заробітку внаслідок тимчасової непрацездатності (невідшкодованого) складає 3116,96 грн.; витрати на посилене харчування склали 3646,96 грн.; витрати на санаторно-курортне лікування 4605,67 грн.; витрати на придбання ліків 2351,20 грн.; медичне обстеження 933,15 грн. ); шкоду, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, що складає 3116,96 грн.; шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим (у відсотках встановлених МСЕК 25 %) за період з грудня 2014 року по 01.12.2016 року, що складає 37683,12 грн.

Загальний розмір матеріальної шкоди становить 55453,31 грн., що є в межах страхового ліміту, а тому підлягає відшкодуванню з боку відповідача ПрАТ «Страхова Компанія «Еталон».

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено розмір спричиненої ОСОБА_1 у наслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у сумі 52337,06 грн., з яких: шкода пов'язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим за період з грудня 2014 року по 01.12.2016 року - 37683,12 грн.; розмір втраченого заробітку внаслідок тимчасової непрацездатності - 3116,96 грн.; витрати на посилене харчування - 3646,96 грн.; витрати на санаторно-курортне лікування - 4605,67 грн.; витрати на придбання ліків - 2351,20 грн.; медичне обстеження - 933,15 грн. та моральна шкода у сумі 50000 грн. Стягнуто з Страхової компанії «Еталон» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування матеріальної шкоди 52337,06 грн. та моральної шкоди 2500 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 47500 грн. моральної шкоди. Стягнуто в рівних частинах з Страхової компанії «Еталон», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі на правову допомогу у розмірі 5223, 20 грн., тобто з кожного по 1741,07 грн. Стягнуто в рівних частинах з СК «Еталон», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 523, 37 грн., тобто з кожного по 174,46 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ «СК «Еталон», рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2016 року в частині стягнення з ПАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності потерпілим за період з грудня 2014 року по 01.12.2016 року в розмірі 37683,12 грн.; витрат на посилене харчування в розмірі 3646,96 грн.; витрат на санаторно-курортне лікування в розмірі 4605,67 грн. та витрат на придбання ліків в розмірі 2351,20 грн. - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог. Рішення суду змінено в частині визначення розміру спричиненої ОСОБА_1 матеріальної шкоди, зменшено цей розмір з 52337,06 грн. до 4050,11 грн., яка складається з: розміру втраченого заробітку внаслідок тимчасової непрацездатності в розмірі 3116,96 грн. та витрат на медичне обстеження в розмірі 933,15 грн. Змінено рішення суду в частині розподілу судових витрат. Стягнуто з ПАТ «СК «Еталон» на користь держави судовий збір в розмірі 40,50 грн. та зі ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн., в рівних частинах по 121,80 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в частині солідарного стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Зокрема вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не обгрунтований є занадто великим, не відповідає засадам розумності та виваженості, позивачем не доведений факт моральних страждань. Крім того, суд в порушення положення ст..1187 ЦК України визначив солідарний обов'язок по відшкодуванню причиненої позивачу моральної шкоди не врахувавши, що винна особа ОСОБА_5 на відповідній правовій основі керував транспортним засобом і повинен відповідати за завдану шкоду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржується лише в частині солідарного стягнення зі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 47500 грн. та стягнення витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення суду було предметом перегляду в апеляційному порядку за наслідками якого, ухвалено рішення від 01 лютого 2017 року.

Як видно з матеріалів справи, постановою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2012 року ОСОБА_5 було визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, притягнуто до відповідальності та накладено стягнення у вигляді позбавлення керування транспортними засобами на строк 6 місяців (а.с. 9).

Згідно постанови, 27 грудня 2011 року біля 15-40 год. відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. 22 Партз'їзду від вул. Костенка в напрямку вул. Будьоного у м. Кривому Розі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», виїхав на перехрестя та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7, що рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП, пасажир автомобілю ВАЗ 21053, позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, ушиблену рану голови, ушиби м'яких тканин голови, грудної клітки, посттравматичний астенічний синдром в стадії субкомпенсації, чим позивачці заподіяна матеріальна та моральна шкода. (а.с. 9).

З довідки МСЕК № 002792 від 02.12.2014 року видно, що позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено втрату 25% професійної працездатності, з 02.12.2014 року по 01.12.2016 року, без встановлення групи інвалідності (а.с. 6).

Цивільна правова відповідальність ОСОБА_5, як особи, яка має право керування транспортним засобом ЗАЗ-ТF699P державний знак НОМЕР_4 та власника автомобіля ОСОБА_3 застрахована відповідно укладено 31 серпня 2011 року із ПрАТ «СК «Еталон» Полісом № АА/6762546 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно умов якого вставнолено ліміт відповідальності: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю- 100000 грн., а за шкоду, заподіяну майну- 50000 грн., франшиза - 1000 грн. (а.с. 5).

Згідно довідки № 209 від 01.12.2004 року, відповідач ПрАТ «СК «Еталон» перерахував позивачу ОСОБА_10 страхове відшкодування у розмірі 2605,29 грн. (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно зі ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду спричинену дорожнь-транспорною пригодою у розмірі 47500 грн., суд першої інтонації виходив з доведеності вини ОСОБА_5, який керував транспортним засобом та зі ОСОБА_3,як власника автомобіля. Стягуючи витрати за надання позивачу правової допомоги, суд першої інстанції дійшов висвноку про доведеність їх розміру укладеним договором та актом виконаних робіт.

Однак колегія суддів не може повністю погодитись з даним висновком суду, виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли деліктні правовідносини стосовно відшкодування ОСОБА_5, як винним у ДТП та ОСОБА_3., як власником транспортного засобу моральної шкоди від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1, як пасажиру.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно виписки комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_11 знаходилася на стаціонарному лікуванні та обстеженні в нейрохірургічному відділенні з 23.06.2016 р. по 09.07.2016 р. Діагноз: відкрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій м'яких тканей голови, нижніх кінцівок. Забійна рана м'яких тканей голови (а.с. 7,17).

В період з 10.07.2016 р. по 30.07.2016 р. ОСОБА_11 знаходилася на амбулаторному лікуванні , що підтверджується листком непрацездатності (а.с. 15).

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди- і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Згідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_5 керував транспортним засобом ЗАЗ-ТF699P державний знак НОМЕР_4, на відповідній правовій основі, його вина у скоєнні ДТП доведена, у зв'язку з чим він повинен нести відповідальність за завдану шкоду.

Частина 1 ст.1190 ЦК України передбачає що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Позивачем не доведено, якими спільними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 завдано їй моральної шкоди.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача щодо визначеного судом першої інстанції способу солідарного стягнення моральної шкоди із обох відповідачів, як з особи, що керувала транспортним засобом та власника транспортного засобу такими, що заслуговують на увагу, а виснвоко суду першої інстанції в цій частині таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині визначеного судом першої інстанції розміру стягнутої моральної шкоди, оскільки вони не мають правового значення. Моральна шкода не підлягає стягненню із ОСОБА_3, тому колегія суддів не розглядає доводи апеляційної скраги в частині зменшення його розміру. Відповідач ОСОБА_5 не уповноважував свого батька діяти в його інтересах, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про солідарне стягнення зі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 47500 грн. та стягнення зі ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 1741, 07 грн., прийнято із порушенням вимог п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_1 в їх задоволенні.

В частині стягнення моральної шкоди та судових витрат зі ОСОБА_5 рішення суду не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про солідарне стягнення зі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 47500 грн. та стягнення з ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1741, 07 грн. та ухвалити вцій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: