АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1258/17 Справа № 201/8474/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними договору кредиту і договору поруки та призначення реституції за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 07 червня 2016 року звернулися до суду з позовом до відповідачів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними договору кредиту і договору поруки та призначення реституції за кредитним договором, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися.

Позивачі в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилаються на те, що 15 травня 2008 року між АКІБ (в подальшому ПАТ) «УкрСиббанк» і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту; ОСОБА_5 отримав кредитні кошти і використав їх; в забезпечення вказаного договору було укладено два договори поручительства з позивачами, але згодом позивачі з'ясували, що банк при укладанні вказаного кредитного договору і договорів поруки фактично обманув їх, не вказавши повністю всі дані договорів: договори не містять умов їх припинення, немає детального розпису загальної вартості кредиту для них як споживачів, не вказана вся сума кредиту, яку потрібно повернути, не вказано всі умови кредитування, можливість надання кредиту в іншій валюті, умови повернення боргу, мали місце порушення в частині формування та погодження ціни договору, дискримінаційними є вимоги договору про можливість банку вимагати дострокового повернення кредиту, можлива зміна відсоткової ставки та інша інформація як для споживача послуг банку (особисті дані клієнта та інш.), тобто фактично працівник банку при укладанні договору тиснув на них психологічно та допустив обман стосовно умов і правил кредитування, укладання договорів поруки; тобто договори не містять всіх передбачених законодавством умом і правил, що вимагаються законодавством про захист прав споживачів для договору споживчого кредиту і договору поруки; внаслідок чого вони фактично змушені були підписати ці договори, а отже ці договори не відповідають їх внутрішній волі, тому повинні бути визнані недійсними в повному обсязі.

Зараз банк вважає, що в них є заборгованість по цьому кредитному договору, а отже і у поручителів. Позивачі вважають, що заборгованості в них перед цим банком не має. На їх звернення до відповідача про з'ясування обставин вказаного та укладання кредитного договору і договорів поруки, боргу, спірне питання вирішене не було, була відмова.

Позивачі вважають вказане протиправним і порушуючим їх права як споживачів, а тому і звернулися в суд з цим позовом. Вважають позивачі дії відповідача по укладанню кредитного договору і договорів поруки неправомірними, зобов'язання повинно бути законним і справедливим.

Просили суд визнати вказаний кредитний договір і договори поруки недійсними, застосувати реституцію, задовольнивши позов в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення просив його скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 15 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № . Відповідно до п. 1.1. цього кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, доларах США, в сумі 62 000.00, що дорівнює еквіваленту 313100.00 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, строком до 14 травня 2037 року (п. 1.2.2. Кредитного договору).

Згідно пункту 2.1 кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком приймається: застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: квартира, що складається з 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6, 7 -житлові, 1 - балкон, загальною площею 54.2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_5 (договір іпотеки № 0/0/2/3); порука - ОСОБА_3 (договір поруки № /111 від 15 травня 2008 року), порука - ОСОБА_2 (договір поруки № /112 від 15 травня 2008 року).

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № № 2949, 2959, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, в тому числі і по кредитному договору № від 15 травня 2008 року з усіма забезпечувальними договорами.

Вивчивши надані суду документи, місцевий суд дійшов висновку, що вимоги позивача - не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають, так як при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та правил, а тому пістави для задоволення позову, передбачені у конкретно визначених законом випадках у даній справі не встановлені.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції, як з такими, що зроблені у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростовані, які за своїм змістом також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги на дотримання строків позовної давності Позивачем, на помилковість висновків місцевого суду щодо його пропуску, не можуть бути підставою для скасування рішення оскільки, як роз'яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції навів в рішенні висновки та мотиви щодо недоведеності позовних вимог Позивачів, та відмовив у задоволенні позову саме з підстав його недоведеності, на що також звертав увагу Позивача місцевий суд, в мотивувальній частині свого рішення.

Доводи апеляційної скарги, щодо незаконності видачі кредиту у іноземній валюті - не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», заборони про видачу споживчих кредитів в іноземній валюті були внесенні від 22.09. 2011 року (про це також зазначають Позивачі в своїй позовній заяві). Кредитний договір, спір по якому ведеться, був укладений 15 травня 2008 року. Будь-яких застережень про заборону укладати Кредитні договори в іноземній валюті на час укладання Договору не було. До того ж, відповідно до частини 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі. На вищезазначені обставини також було звернуто увагу Позивачів судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення.

Доводи скарги, щодо незгоди з висновком суду про дотримання Банком вимог ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача», також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до п 1.2.2. Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору.

Відповідно до п.3.4.5. Кредитного договору, сукупна вартість кредиту визначається «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Додаток №2).Графік розрахований на дату підписання договору. У випадку виникнення будь яких змін, за ініціативою Сторони та /або/ Сторін на підставі законодавства України та /або умов Договору, Графік може бути змінений шляхом підписання Сторонами відповідної додаткової угоди. У випадку дострокового (часткового або повного) погашення кредиту за ініціативою Позичальника, новий графік не розраховується.

Згідно додатку №2, Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є невід'ємною частиною Договору про надання споживчого кредиту № від 15.05.2008 р, зазначено усі умови виконання основного зобов'язання, а саме: дату платежу, сума платежу, погашення основної суми кредиту, процентів, комісії за надання кредиту, а також платежі за надані сукупні послуги на користь третіх осіб, пов'язані із страхуванням, сплатою державного мита, послугами нотаріусів, сплатою вартості послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету зберігання.

Відповідно до останньої сторінки Додатку №2 - оригінал Додатку №2 (Графік) ОСОБА_5 отримав 15 травня 2008 року.

Крім того, відповідно до ч.4 п.7.5. Кредитного договору, Позичальник підтвердив, що на дату укладення Договору є клієнтом Банку і ознайомлений з усіма Тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами Банку, що викладені у Додатку №3 до цього Договору.

Додаток № 2 та Тарифи Банку, що викладені у Додатку №3 до цього Договору.

До того ж, згідно до абзацу 6 частини 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції від 22.09.2011 року закріплено обов'язок щодо зазначення в договорі про надання споживчого кредиту детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Однак кредитний договір № був укладений 15.08.2007 року, тобто до закріплення у Законі України «Про захист прав споживачів» обов'язку щодо зазначення в договорі про надання споживчого кредиту детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

У редакції від 13.01.2006 року п. Д ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає: Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

Д) орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, тощо.)

Отже твердження про те, що Кредитний договір не містить розрахунку сукупної вартості кредиту, не відповідає вимогам законодавства, чинного на момент укладання договору. Своїм підписом під Кредитним договором Позичальник ОСОБА_5, який є основним боржником за Кредитним договором, підтвердив, що ознайомлений та погоджується з його умовами.

Отже, порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168 з огляду на вказані положення Кредитного договору зі сторони Банку не було.

До аналогічного висновку також дійшов місцевий суд в мотивувальній частині рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо не надання Кредитного договору, як вимагають норми ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на які позивачі також посилались в своєму позові, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки один з оригіналів договору про надання споживчого кредиту передається саме споживачеві-тобто Позичальнику ОСОБА_5, а не поручителям. До того ж, відповідно до п.7.10. Кредитного договору, Договір укладений у двох примірниках, які мають однакому юридичну силу, по одному для кожної із Сторін. Всі додатки та угоди до Договору належним чином підписані Сторонами, вважаються його невід'ємною частиною.

Отже, є необгрунтованим посилання на норми п.4 ч.1 ст.4, ч.2,ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо не надання зі сторони Банку копій основного договору для Поручителя та відсутністю документів, які підтверджують ознайомлення з усіма умовами основного договору. Адже, нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та умовами Кредитного договору не передбачено отримання Поручителями під розпис копії основного договору.

Крім того, як вже зазначалось, апелянт, відповідно до пункту 5.1 Договору Поруки підтвердив, що ознайомився з усіма умовами Основного договору, повністю розуміє всі умови Основного договору та договору Поруки, свої права та обов'язки за Договором і погоджується з ними на день укладання Договору. Тому є безпідставним посилання апелянта на порушення Банком Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання скарги, на ті обставини, що довідка банку щодо невиконання зобов'язання з боку Позивачів є неналежним доказом та їй помилково надано оцінку місцевим судом, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, окрім того вказаною довідкою суд встановив факт існування заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № від 15.05.2008року, як на одну з підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору та договорів поруки та не вирішував питання щодо розміру заборгованості, періоду за який утворилась така заборгованість, внесені платежі.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу скаржника, що однією з позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції Позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було визнання недійсним Кредитного договору та Договорів поруки, а вже в апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 просить суд «частково задовольнити позовні вимоги первинного позову, а саме, визнати договір споживчого кредитування розірваним на підставі п.1 ч.7 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до чі. ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Однак, такої вимоги як « визнати договір споживчого кредитування розірваним на підставі п.1 ч.7 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» Позивачами до суду першої інстанції заявлено не було.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення в цілому повторюють доводи, що були викладені Позивачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування позовної заяви та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Т.Р. Куценко

Е.Л. Демченко