ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що йому на праві власності належить 21/25 частина житлового будинку АДРЕСА_1, що складається із житлової кімнати площею 13,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, літньої кухні, погрібу, гаражу та веранди. Інша частина будинку належала його матері ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. За життя остання склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала своїй дочці ОСОБА_2 Після смерті матері, відповідачка вселилася в будинок, змінила замки на вхідній двері, утримує в будинку собаку бійцівської породи, при цьому зайнявши для свого проживання саме належну позивачеві кімнату. 17.10.2017 року відповідачка добровільно зобов'язалася звільнити протягом 10 днів вказану кімнату та не чинити перешкоди у вільному доступі до будинку, про що склала письмову розписку, проте до цього часу вказаного не виконала.

Входячи з викладеного, позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні належної йому на праві власності житлової кімнати площею 13,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 Київської області шляхом виселення із зазначеної кімнати ОСОБА_2 та зобов'язати її надати ключі від вхідних дверей будинку.

В судовому засідання позивач надав пояснення аналогічні викладеним, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засідання заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що дійсно проживає саме у кімнаті площею 13,3 кв.м., оскільки власними силами зробила там ремонт, поміняла вікна. Не має наміру звільняти цю кімнату, хоча і знає, що вона належить позивачу, оскільки вважає, що проживає в ній на законних підставах.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 21/25 частки житлового будинку АДРЕСА_1, частка складається з приміщень: кімната 1-4 площ. 13,3 кв.м, літня кухня В, погреб під В, гараж Г, веранда б - до літньої кухні. Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Фастівської міської ради 12.04.2006 року (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Фастівської міської ради 12.04.2006 року ОСОБА_3 належало 4/25 частки житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 63,8 кв.м (а.с. 43).

Відповідно до технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть виданого Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.19).

Згідно заповіту від 23.01.2007 року за життя ОСОБА_3 все належне їй майно заповідала ОСОБА_2 (а.с. 58).

Разом з тим, як встановлено судом, свої спадкові права на спадщину відповідачка ще не оформила, оскільки ще не закінчився шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 проживає саме у житловій кімнаті площею 13,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_1, добровільно звільняти її відмовляється.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач проживає у належній позивачу житловій кімнаті без його згоди, добровільно звільняти її відмовляється, тобто чинить перешкоди ОСОБА_1.у користуванні належною йому кімнатою, тому право позивача підлягає захисту саме шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні частиною житлового будинку АДРЕСА_1, а саме кімнатою 1-4 площею 13,3 кв.м.

Крім того, позивач просить виселити ОСОБА_2 із належної йому кімнати, вказавши при цьому правову підставу, визначену ч.3 ст.116 Житлового кодексу України.

За ч.3 ст.109 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, для застосування вимог цієї статті необхідно встановити не лише факт зайняття житлового приміщення, а ще й щоб таке зайняття було самоправним.

Суд зазначає, що такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, тобто виселення цих осіб пов'язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 вселилась у житловий будинок АДРЕСА_1 ще за життя колишнього власника ОСОБА_3, була зареєстрована у цьому будинку як член сім'ї власника, почала проживати у спірній кімнаті також за життя матері, до набуття права власності ОСОБА_1 на цю кімнату.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на самоправне зайняття відповідачем спірного жилого приміщення, що обумовлює відсутність підстав для застосування положень ч.3 ст.109 ЖК України до спірних правовідносин.

У даному випадку позивач розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, однак невірно обрав спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови у задоволені цієї частини позовних вимог.

Вимоги про зобов'язання надати ключі від вхідних дверей будинку також задоволенню не підлягають, оскільки порушують права ОСОБА_2, зокрема право користування будинком, в якому вона зареєстрована на законних підставах та в який вселилась як член сім'ї колишнього власника.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 109, 150 ЖК України, ст. ст. 16, 317, 319, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а саме кімнати 1-4 площею 13,3 кв.м.

У задоволені іншої частини позову - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 08 грудня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайо нний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова