Справа № 305/552/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Рахівського районного суду від 15 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Рахівської районної державної адміністрації, Рахівського територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Рахівської районної державної адміністрації про скасування розпорядження про звільнення з посади, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,-

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації (Рахівської РДА) №145 від 07.06.2011 року вона призначена на посаду директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування управління праці та соціального захисту населення Рахівської РДА. Розпорядженням № 137/05 від 30.12.2013 року вона переведена на посаду директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Рахівської РДА. Розпорядженням № 49/04 від 14.04-р. 2015 року, т.в.о голови Рахівської РДА Медвідь В.В. її звільнено з посади директора Рахівського територіального центу соціального обслуговування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме, за одноразове грубе порушення нею своїх трудових обов`язків. Згідно листа управління соціального захисту населення Рахівської РДА №990/06/07 від 31.03.2015 року, 23.03.2015 року т.в.о. голови Рахівської РДА Закарпатського управління соціального захисту населення Рахівської РДА, Закарпатської області, було видано доручення №03-09/9 "про вивчення фактів у скаргах громадян району щодо грубих порушень у діяльності Рахівського та Ясінянського територіальних центрів ". В межах виконання доручення, начальником управління соціального захисту населення Рахівської РДА Спасюк М.Ю., начальником відділу соціальних допомог та компенсацій УСЗН РДА Грицак Р.М., головним спеціалістом відділу праці та соціальних зв`язків Ключівським І.К. було здійснено виїзд в с.Росішка, Рахівського району, Закарпатської області. Метою виїзду комісії було вивчення фактів викладених у скаргах соціального працівника Рахівського територіального центру ОСОБА_8 та громадян ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 В листі зазначено, що вона зі своїми підлеглими, відвідуючи підопічних центру без відома та присутності соціального працівника ОСОБА_8, вчинила неправомірні дії, які принижують людську честь та гідність підопічних, внаслідок чого, у підопічного ОСОБА_12 погіршився стан здоров`я, а підопічний ОСОБА_13 помер від психологічних переживань, які виникли внаслідок того, що вона з працівником центру фотографувала його та засуджувала за безлад в будинку. Окрім того, в листі зазначено, що вона проявляє зверхність та упередженість щодо соціального працівника ОСОБА_8 та при цьому керується, начебто партійними вподобаннями. Також, в листі зазначено, що її призначення на посаду є випадковим, без врахування кваліфікаційних вимог, зокрема 5-ти річного стажу на керівних посадах. Однак, зазначаючи її недостатній кваліфікаційний рівень, службові особи УСЗН РДА не врахували те, що в період з 26.11.2012 року по 30.11.2012 року вона пройшла курс підвищення кваліфікації директорів територіальних центрів соціального обслуговування населення. Вважає, що дані твердження не відповідають дійсності, є надуманими, зроблені на підставі суб`єктивного неприязного ставлення з метою усунення її з посади директора центру. Рішення про її звільнення прийнято без здійснення належної перевірки тверджень викладених в листі. Також зазначає, що в розпорядженні про її звільнення з посади директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Рахівської РДА не вказана суть допущених нею порушень своїх трудових обов`язків, зміст листа №990/06-07 від 31.03.2015 року про допущені нею порушення не відповідає дійсності. А також вважає, що нею пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом з поважних причин, оскільки на розгляді в суді вже перебувала справа за її позовом про поновлення її на роботі, однак рішенням апеляційного суду Закарпатської області їй відмовлено в задоволенні позову в зв`язку з зверненням до суду з позовом до неналежного відповідача. З врахуванням наведеного просила поновити їй строк для звернення до суду з позовом, визнати незаконним звільнення її з посади директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Рахівської РДА, Закарпатської області, скасувати розпорядження т.в.о. голови Рахівської районної державної адміністрації № 49/04 від 14.04. 2015 року про звільнення її з посади директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування Рахівської РДА, поновити її на посаді директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування Рахівської РДА та стягнути з Рахівської РДА на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.04.2015 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Рахівського районного суду від 15 грудня 2016 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішеннямОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці (МОП) № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Таким чином, у разі пред'явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Пунктами 22, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992 р. роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Матеріалами справи встановлено, що розпорядженням голови Рахівської районої державної адміністрації № 145 від 07.06. 2011 року, ОСОБА_2 призначено на посаду директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування управління праці та соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області.

На підставі розпорядження голови Рахівської РДА від 30.12. 2013 року № 137/05 ОСОБА_2 за її згодою, переведено з посади директора Рахівського територіального центру управління праці та соціального захисту Рахівської РДА на посаду директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування Рахівської РДА.

Розпорядженням т.в.о. голови Рахівської РДА № 49/04-р від 14.04. 2015 року, ОСОБА_2 звільнено з посади директора Рахівського територіального центру соціального обслуговування Рахівської РДА за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с.99 т.1).

В даному розпорядженні взагалі не вказано в чому дістало вияв і полягає одноразове грубе порушення позивачем трудових обов'язків, які саме порушення посадових обов'язків допущено позивачем.

Так, в розпорядженні від 14.04.2015 року про звільнення зазначено лише «за одноразове грубе порушення трудових обов'язків».

З даного розпорядження не вбачається, яке саме порушення посадової інструкції та трудового законодавства вчинено позивачем. Таке формулювання наказу не дозволяє чітко визначити, який саме проступок вчинив працівник, що в свою чергу позбавляє можливості надати працівником відповідні обґрунтовані пояснення щодо дисциплінарного проступку згідно ст. 149 КЗпП України.

З вказаного розпорядження вбачається, що підставою для його видачі є: лист управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 31.03. 2015 року № 990/06-07, лист-погодження департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації від 03.04. 2015 року № 469/01-22, акт, складений працівниками райдержадміністрації від 02.04. 2015 року, лист Рахівського територіального центру соціального обслуговування Рахівської РДА від 02.04. 2015 року № 64/01-12.

В листі управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 31.03. 2015 року № 990/06-07 зазначено, що начальником управління соціального захисту населення Рахівської РДА Спасюк М.Ю., начальником відділу соціальних допомог та компенсацій УСЗН РДА Грицак Р.М., головним спеціалістом відділу праці та соціальних зв`язків Ключівським І.К. було здійснено виїзд в с.Росішка, Рахівського району, Закарпатської області з метою вивчення фактів викладених у скаргах соціального працівника Рахівського територіального центру ОСОБА_8 та громадян ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 В даному листі вказано, що позивачка ОСОБА_2 зі своїми підлеглими, відвідуючи підопічних центру без відома та присутності соціального працівника ОСОБА_8, вчинила неправомірні дії, які принижують людську честь та гідність підопічних, внаслідок чого, у підопічного ОСОБА_12 погіршився стан здоров`я, а підопічний ОСОБА_13 помер від психологічних переживань, які виникли внаслідок того, що вона з працівником центру фотографувала його та засуджувала за безлад в будинку. Також, в листі зазначено, що ОСОБА_2 проявляє зверхність та упередженість щодо соціального працівника ОСОБА_8 та при цьому керується, начебто партійними вподобаннями. Також, в листі зазначено, що призначення на посаду ОСОБА_2 є випадковим, без врахування кваліфікаційних вимог, зокрема 5-ти річного стажу на керівних посадах.

Колегія суддів констатує, що наведені в листі обставини є неконкретизованими, містять узагальнюючі судження, жодним чином не підтверджені і ґрунтуються на припущеннях. Більше того, сам по собі лист від 31.03. 2015 року № 990/06-07, без зазначення в розпорядженні про звільнення конкретно вчиненого проступку, не може бути підставою для звільнення працівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

З врахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що розпорядження від 14.04.2015 року про звільнення позивача видано без законних підстав і порушує трудові права позивача, а тому заявлений позов є обґрунтованим.

Суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про безпідставність позову.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 спочатку звернулася до суду з позовом до Рахівської райдержадміністрації про скасування розпорядження, поновлення на роботі та виплату вимушеного прогулу 13травня 2015року, тобто у встановлений законом місячний строк.

Рішенням Рахівського районного суду від 18 червня 2015року у задоволенні її позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22 вересня 2015 року дане рішення Рахівського районного суду скасовано, у позові ОСОБА_2 відмовлено внаслідок пред'явлення позову до неналежного відповідача та зазначено, що стороною у даному спорі повинен бути також Рахівський територіальний центр соціального обслуговування (надання послуг) Рахівської районної державної адміністрації. Дане рішення Апеляційного суду залишено в силі ухвалою ВССУ від 06 січня 2016року. (а.с.134-149т.1). Апелянт ОСОБА_2 та її адвокат були присутні і приймали участь у розгляді вказаної справи в апеляційній інстанції та ухваленні судом апеляційної інстанції рішення від 22 вересня 2015 року.

Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення (ст. 319 ЦПК України).

Таким чином, позивачу з дня ухвалення судом апеляційної інстанції рішення (22 вересня 2015 року) було достеменно відомо про її право на пред'явлення нового позову про захист трудових прав до належних відповідачів і саме з цього часу позивачка вправі була в місячний строк пред'явити новий позов до належних відповідачів.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачка пред'явила новий позов до суду лише 31 березня 2016 року (а.с.1 т.1), тобто з пропуском строку звернення до суду. Поважних причин пропуску звернення до суду, після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення від 22 вересня 2015 року, позивачкою не наведено і з матеріалів справи не вбачається.

За вказаних обставин в задоволенні заявленого позову ОСОБА_2 слід відмовити за пропуском строку звернення до суду.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст.233 КЗпП України, ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від 15 грудня 2016 року змінити, відмовивши ОСОБА_2 в задоволенні позову про відновлення її порушених трудових прав за пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач Судді: