Справа № 203/2672/16-ц
Провадження № 2/0203/127/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменка С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діючої від свого імені, а також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 міської ради, третя особа без самостійних вимог Департамент адміністративних та дозвільних процедур ОСОБА_7 міської ради, про визнання права користування приміщенням, визнання недійсними договорів, зобовязання виключити записи про реєстрацію права власності та зобовязання знятись з реєстрації

встановив:

06 червня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивачка ОСОБА_1 в своїх інтересах, а також в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, Дніпропетровської міської ради про визнання права власності, витребування майна, визнання правочинів недійсними (т. 1 а.с. а.с. 2 20).

В ході розгляду справи ОСОБА_3 досяг повноліття та повної процесуальної дієздатності, підтримав позов (т. 2 а.с. 7).

В ході розгляду справи позивачами уточнювались позовні вимог. Згідно останньої редакції позовної заяви ОСОБА_1, діючи в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 міської ради, ОСОБА_5 про визнання права на користування житловим приміщенням, визнання недійсними правочинів, виключення реєстраційних записів про право власності на нерухоме майно, зобовязання знятися з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що будинок 33 по просп. Олександра Поля в м. Дніпрі складається з трьох окремих будівель, які до 1917 року належали родині позивачів. Сімя позивачів проживала в частини приміщення другого поверху будівлі літ. А-2, якій було присвоєно адресу квартира № 1. На цей час, вказане приміщення розділене на дві квартири: № 1 та № 2, при цьому квартира № 2 була приватизована батьками позивачки ОСОБА_1 Право власності на приміщення квартири № 1 було визнано за ОСОБА_5 на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, яке в подальшому скасоване, в позові відмовлено. Тим не менше ОСОБА_5 здійснив продаж квартири № 1 ОСОБА_4, який в свою черго здійснив її продаж ОСОБА_6 При цьому, зараз приміщення квартири № 1 зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно як нежитлове приміщення. Оскільки позивачі користувались спірним приміщенням. Воно фактично нерозривно повязане з належною ним квартирою № 2, просили визнати за ними право на користування квартирою № 1 по просп. Олександра Поля, 33, визнати недійсними договори купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, скасувати запис про реєстрацію права власності за вказаними особами, а також зобовязати ОСОБА_5 знятися з реєстрації за вказаною адресою (т. 2 а.с. а.с. 119 124).

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з мотивів, зазначених в позові.

Позивач ОСОБА_8 надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі (т. 2 а.с. 6).

Представник відповідача ОСОБА_7 міської ради в судових засіданнях, в яких він був присутнім, по суті позову пояснень не надавав. В судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_4 надійшли заперечення на позов, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність та недоведеність (т. 1 а.с. а.с. 146 149). Також надав заяву. В якій просив долучити до матеріалів справи відомості щодо прав власності на нерухоме майно, належне позивачці (т. 2 а.с. а.с. 19 20).

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. повідомлявсяпро час і місце розгляду справи належним чином.

Представник третьої особи без самостійних вимог Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_7 міської ради в судових засіданнях, в яких він був присутнім, по суті позову пояснень не надавав. В судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позивачам на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 в порядку спадкування (т. 1 а.с. а.с. 21 22. т. 2 а.с. 20). До цього вказана квартира належала ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які набули право власності на неї в порядку приватизації у 2004 року (т. 1 а.с. а.с. 21 22, 32).

Водночас, в вказаному будинку є квартира № 1, яка являє собою частину приміщень, що утворювали з квартирою № 1 єдине ціле, а на цей час розглядаються як самостійне приміщення (т. 1. а.с. а.с. 33 34, 36 39).

Позивачами заявлено позовні вимоги про визнання за ними права на користування квартирою № 1 в буд. 33 по просп. Олександра Поля в м. Дніпрі.

Відповідно до ч.ч. 1 2 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Позивачами не надано доказів виділення ним спірних житлових приміщень для проживання. Не надано доказів настання інших обставин, які відповідно до чинного законодавства є підставою для виникнення права користування спірними приміщеннями.

Що ж до посилань на те, що квартири № 1 та № 2 раніше утворювали одне приміщення, то слід відзначити, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час приватизації належного їм житла погодились на приватизацію ними саме квартири № 2 і не звертались з вимогами про включення до площі житла, яке підлягає приватизації ними, приміщень квартири № 1.

Відповідно до статей 1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином до позивачів в порядку спадкування перейшли ті майнові права на спірне нерухоме майно, які були у спадкодавців ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Інших підстав для визнання за позивачами права на користування квартирою № 1 в буд. 33 по просп. Олександра Поля в м. Дніпрі не наводилось, у звязку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2012 року у цивільній справі № 2-3487/11 задоволено позов ОСОБА_5 до Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 56).

На підставі вказаного рішення право власності на цю квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 липня 2012 року, що підтверджується копією витягу від 23 березня 2013 року № 1554969 (т. 2 а.с. а.с. 45 46).

08 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, за реєстром № 5616 (т. 2 а.с. 41).

Згідно цього договору ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_3. Продаж здійснено за 77 363 грн.

На підставі вказаного договору право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується копією рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 березня 2013 року № 1098253 (т. 2 а.с. 52).

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 до Кіровської районної ради м. Дніпропетровська про визнання права власності відмовлено (т. 1 а.с. а.с. 68 69).

На підставі декларації про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І ІІІ категорії складеності, зареєстрованої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області 26 серпня 2016 року за № ДП 04 рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 08 вересня 2016 року № 31284098 зареєстровано зміну типа обєкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 на «обєкт нежитлової нерухомості нежитлове приміщення» (т. 2 а.с. а.с. 63 69, 75).

13 вересня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, за реєстром № 3794 (т. 2 а.с. 86).

Згідно цього договору ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_6 купив нежитлове приміщення № 1 в буд. 33 по просп. Кірова в м. Дніпропетровську. Продаж здійснено за 77 363 грн.

На підставі вказаного договору право власності на спірну нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_6, що підтверджується копією рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 вересня 2016 року № 31396367 (т. 2 а.с. 89).

При вирішення позовних вимог про визнання вказаних вище договорів позики з додатковими угодами до них недійсними, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки позивачами не було доведено наявність у них речових прав на нерухоме майно щодо якого вони просять визнати правочини недійсним, позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 задоволенню не підлягають. Відповідно не підлягають задоволенню і похідні від цього вимоги про зобовязання скасувати реєстраційні записи про право власності щодо зазначеного нерухомого майна.

Що ж до вимог при зобовязання ОСОБА_12 знятися з реєстрації за адресою: АДРЕСА_5, то вона також не підлягає задоволенню через не доведення порушення прав позивачів фактом такої реєстрації.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи повну відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного керуючись ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 3, 15, 204, 215, 216, 317, 319, 321, 328, 388, 392, 655 658, 1216-1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1, діючої від свого імені, а також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 міської ради про визнання права користування приміщенням, визнання недійсними договорів, зобовязання скасувати записи про реєстрацію права власності та зобовязання знятись з реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 18.11.2017 р.

Суддя С.В. Єдаменко