Справа № 524/2807/17
Провадження №2/524/1606/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді - Рибалка Ю.В.,

при секретарі - Денисенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з вищевказаною позовною заявою. Просила суд визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом після померлого 18.08.2016 ОСОБА_2, на квартиру № 47 в буднику № 62 по вулиці Володимира Великого в м. Кременчуці Полтавської області, загальною площею 51,1 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м згідно з Технічним паспортом виготовленим Кременчуцьким відділенням Полтавської ТПП від 21.03.2017 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 18 серпня 2016 р. помер її чоловік ОСОБА_2, останнє місце проживання якого було в м. Кременчуці, вул. Володимира Великого (колишня ОСОБА_3)АДРЕСА_1 , після смерті якого вона є спадкоємицею його майна за законом.

Прийняла спадщину після померлого 18.08.2016 року ОСОБА_2 шляхом постійного проживання з померлим, що підтверджується відповідною довідкою ОСББ № 70 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, її син ОСОБА_4 на момент смерті був зареєстрований в квартирі, але фактично не проживав в квартирі і відповідно не прийняв спадщину, про що свідчить акт обстеження про не проживання та відсутність заяви від нього про прийняття спадщини поданої у передбачений законом строк.

ОСОБА_1 звернулася до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про спадщину на квартиру, але при перевірці документів для оформлення спадщини, державний нотаріус Четвертої кременчуцької нотаріальної контори ОСОБА_5 видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

12.04.2017р. вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права власності.

Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кременчуцького міської ради Полтавської області від 19.04.2017р. за №34837517 було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2, оскільки заявником не було подано документів передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127, а саме довідки про членство в ЖБК.

Позивач вважає, що позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, свої позовні вимоги вважає законними та обґрунтованими, а тому просить їх задовольнити та визнати за нею права власності на квартиру АДРЕСА_3, в порядку спадкування після померлого чоловіка.

Позивач ОСОБА_1М позов підтримала з мотивів у ньому вказаних, просила його задовольнити, розгляд справи провести без її участі.

Відповідач - Кременчуцька міська рада Полтавської області в судове засідання не зявились, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти позову заперечували, просили відмовити.

Треті особи в судове засідання не зявились, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Судом установлено, що 18 серпня 2016 р. помер чоловік позивача, ОСОБА_2, останнє місце проживання якого було в м. Кременчуці, вул. Володимира Великого (колишня ОСОБА_3)АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємицею його майна за законом, на час його смерті проживала з ним.

ОСОБА_2 являвся власником кооперативної квартири АДРЕСА_4 (ОСОБА_3) в м. Кременчуці, яку разом з позивачем отримали, на підставі протоколу загальних зборів членів кооперативу ЖБК 70/58 від 10.04.1987 року, затвердженим рішенням міського виконавчого комітету №317 від 16.04.1987 року. Це підтверджується ордером на житлове приміщення №2348 від 28.04.1987 року, виданого на імя ОСОБА_2.

Згідно з довідкою ОСББ №70 від 30.08.2016 № 52, яке є правонаступником кооперативу ЖБК № 70/58, квартира була виплачена ОСОБА_2 повністю у березні 1992 року.

Спадкове майно складається з вищевказаної квартири АДРЕСА_2, в якій проживав померлий чоловік позивача на момент смерті.

Позивач прийняла спадщину після померлого 18.08.2016 року ОСОБА_2 шляхом постійного проживання з ним, що підтверджується відповідною довідкою ОСББ № 70 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Син позивача ОСОБА_4 на момент смерті був зареєстрований в квартирі, але фактично там не проживав і відповідно не прийняв спадщину, про що свідчить акт обстеження про не проживання та факт не звернення ним із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк. Проти задоволення позову він не заперечував.

Позивач звернулася до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про спадщину на квартиру, але при перевірці документів для оформлення спадщини, державний нотаріус Четвертої кременчуцької нотаріальної контори ОСОБА_5 видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Набуття права власності спадкодавця ОСОБА_2 на вищевказану квартиру підтверджується наявними доказами, однак за життя він, з поважних причин, не оформив його та не зареєстрував у передбаченому законом порядку.

12.04.2017р. позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно.

Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кременчуцького міської ради Полтавської області від 19.04.2017р. за №34837517 позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2, оскільки, заявником не було подано документів передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127, а саме довідки про членство в ЖБК.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України "Про власність" (який був чинний на час перебування ОСОБА_2 у членстві ЖБК) член житлового, житлово- будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Довідка ОСББ № 70 (правонаступника ЖБК № 70/58) та ордер на житлове приміщення №2348 від 28.04.1987 року, виданий на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК 70/58, підтверджують членство ОСОБА_2 у житлово-будівельному кооперативі, а також набуття ним права власності на квартиру АДРЕСА_5 (ОСОБА_3) в м. Кременчуці.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частино 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Статтею 328 ЦК України передбачено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існує перешкода для оформлення права власності у позасудовому порядку.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до частини 1 статті 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю, споруд, грошових і майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, отриманих від її реалізації та інше.

Таким чином, саме ЖБК спочатку стає власником збудованої нерухомості. Член ЖБК має право володіння і користування, а за згодою кооперативу -і розпорядження квартирою, яку він займає, якщо він не викупив її. Тобто внесення паю і саме по собі членство в ЖБК ще не дає підстав для отримання квартири у власність членом кооперативу. Лише в разі викупу квартири член ЖБК стає її власником (ч. 2, 3 ст. 384 ЦК України).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV"Про кооперацію",стаття 384 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом.

Статтями 1216, 1267 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 1261, 1268 ЦК України, дружина померлого ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 прийняла вищевказане спадкове майно (квартиру). Інший спадкоємець, залучений судом до участі у розгляді справи - син позивача ОСОБА_4, не звернувся до нотаріуса у вказаний законом строк для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що встановлено ст. 1297 ЦК України.

В силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності. Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_5 (ОСОБА_3) в м. Кременчуці, право його власності на яку підтверджується, зокрема, його членством в ЖБК № 70/58 (правонаступником якого є ОСББ № 70), протоколом загальних зборів членів кооперативу ЖБК 70/58 від 10.04.1987 року, затвердженим рішенням міського виконавчого комітету №317 від 16.04.1987 року, ордером на житлове приміщення №2348 від 28.04.1987 року, виданого на імя ОСОБА_2, довідкою про повну виплату квартири у березні 1992 року, з якого часу він і став власником цього нерухомого майна, але у звязку із неналежним оформленням документів, не проведенням спадкодавцем державної реєстрації права власності на це майно, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на вказану квартиру.

Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли підтвердження у ході розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів позивача шляхом визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_5 (ОСОБА_3) в м. Кременчуці, в порядку спадкування за законом після померлого 18.08.2016 чоловіка позивача ОСОБА_2, оскільки у останньої існує перешкода для оформлення права власності на вказане майно у позасудовому порядку.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 79, 212, 213, 215, 209, 218 ЦПК України, ст. 3, 16, 316, 317, 325, 328, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1267, 1268, 1297 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,право власності на квартиру АДРЕСА_5 (ОСОБА_3) в м. Кременчуці Полтавської області, загальною площею 51,1 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, в порядку спадкування за законом після померлого 18.08.2016 ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Рибалка