РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря Процюк Н.Р.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі, однак за час спільного проживання без реєстрації шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

На підставі п.1 ч.2 ст. 125 Сімейного кодексу України відповідач визнав себе батьком дитини. На даний час проживають із відповідачем окремо.

Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у її вихованні та вирішенні щоденних побутових проблем. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому просить стягувати з нього в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 950 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить проводити розгляд справи у її відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн. щомісячно. Пояснив, що не має на утриманні непрацездатних батьків, дружину та інших дітей, окрім спільних з позивачем. На даний час не працює, а тому немає змоги сплачувати аліменти в розмірі 950 грн.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дітей може брати участь у їх утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі.

Однак, домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання дітей між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів,інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що розмір аліментів в сумі 950 грн. на дитину не є надмірним з точки зору звичайних потреб неповнолітньої дитини.

Визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб неповнолітньої дитини та достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989р.

З пояснень відповідача встановлено, що на його утриманні не перебувають непрацездатні батьки та інші діти, окрім спільних із позивачем, на даний час не працює, хоча не має інвалідності та медичних протипоказань до виконання робіт.

Та обставина, що відповідач не працює, не звільняє його від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, оскільки він не є інвалідом, не має жодних медичних протипоказань до виконання робіт, а тому не позбавлений можливості працевлаштуватись на роботу, отримувати дохід і забезпечити належний рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного, соціального розвитку.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є доведеними, законними, а тому підлягають до задоволення.

В силу ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 367 ЦПК України, ст.180, ч.3 ст. 181, 182, ч.1 ст. 184, ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Володимир-Волинський, Волинської області, аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 950 (дев'ятсот п'ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 17.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_1 640 грн. судового збору в дохід держави.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя А.А. Каліщук