АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3305/17 Справа № 204/7816/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом, вселення, встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювались в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 травня 2009 року вона є власником 3/8 частини квартири № АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина зазначеної квартири належала її брату ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а 1/8 частину вищезазначеної квартири її брат так на себе і не зареєстрував. Після смерті брата спадщину прийняла його донька - ОСОБА_3, яка відмовляється сплачувати комунальні послуги, мотивуючи це тим, що вона не проживає в цій квартирі та її батько ніколи не проживав в цій квартирі, а тому платити за комунальні послуги вона не буде. Вона в свою чергу, не має наміру безпідставно переплачувати 1/2 частину внесків на утримання будинку. У зв'язку з чим виникла необхідність у встановленні порядку користування квартирою. Квартира трьохкімнатна і користуватися порівну нею неможливо, вважає, що ОСОБА_3 можливо надати ізольовану кімнату. Відповідно до технічного паспорту від 15 вересня 2008 року, спірна квартира є трьохкімнатною, дві кімнати є суміжними між собою, одна кімната ізольована, житлова площа 42,2 кв.м., загальна площа 68,3 кв.м., складається з: № 1 - коридор, площею 8,9 кв.м., № 2 - ванна, площею 2,6 кв.м., № 3 - туалет, площею 1,2 кв.м., № 4 - кухня, площею 7,3 кв.м., № 5 - житлова (ізольована кімната, площею 11,8 кв.м.), № 6 - житлова, площею 17,8 кв.м., № 7 - комора, площею 0,9 кв.м., № 8 - житлова, площею 12,6 кв.м., № 9 - комора, площею 0,7 кв.м., № 10 - комора, площею 0,4 кв.м., І - лоджія, площею 2,2 кв.м., ІІ - лоджія, площею 19, кв.м. У зв'язку з чим, просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату № 5 площею 11,8 кв.м., комору № 9 площею 0,7 кв.м., комору № 10, площею 0,4 кв.м.; виділити у користування їй - ОСОБА_2 дві суміжні (неізольовані) житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв.м., з лоджією І, площею 2,2 кв.м. та житлову кімнату № 8, площею 12,6 кв.м. з лоджією ІІ, площею 1,9 кв.м., а також комору № 7. площею 0,9 кв.м.; всі інші приміщення: № 1 - коридор, площею 8,9 кв.м., № 2 - ванна, площею 2,6 кв.м., № 3 - туалет, площею 1,2 кв.м., № 4 - кухня, площею 7,3 кв.м., залишити у спільному користуванні.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом, встановлення порядку користування квартирою, вселення.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог, які уточнювались в ході судового розгляду справи, ОСОБА_3 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_5 Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1 та частини гаражу № НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Садовий, 3, автогаражний кооператив «Лоцманський». 1/2 частина квартири належить її батьку на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 жовтня 2000 року. Інша 1/2 частина квартири належала дідусеві - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Її батько - ОСОБА_5, після смерті свого батька - ОСОБА_6, спадщину прийняв шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, заведено спадкову справу № 209/2008. За життя дідусь ОСОБА_6 склав заповіт, та заповів все своє майно своїй доньці - ОСОБА_2, яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частини спадкової квартири. Її батько прийняв обов'язкову частку у розмірі 1/8 частини оскільки, на час відкриття спадщини був інвалідом 1 групи. Таким чином, з урахуванням належної батьку 1/2 частини та спадкової 1/8 частини квартири її батьку належало 5/8 частин квартири АДРЕСА_2 та 1/4 частина гаражу. З часу заведення спадкової справи нотаріусом, дії нотаріуса не оскаржувалися, ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на 3/8 частини спадкової квартири, яке отримала 27 травня 2009 року, а також отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 травня 2009 року на 3/4 частини гаражу. ОСОБА_3, як опікун ОСОБА_5, в інтересах свого батька звернулася до третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на ім'я батька, але 12 вересня 2014 року отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надала нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спадкову квартиру, оскільки ОСОБА_2 відмовилася його надавати. Вже після смерті батька вона отримала дублікат свідоцтва про право власності, виданого 06 липня 2015 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріусом встановлено, що вищевказаний правовстановлюючий документ на квартиру, що належав ОСОБА_5 зареєстровано в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 грудня 2015 року відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки немає можливості установити факт виникнення у померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 в повному обсязі права власності на нерухоме майно, а сама: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Також, є постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії стосовно гаражу, оскільки не надано нотаріусу на гараж оригіналів правовстановлюючих документів. Вважає, що з урахуванням належних їй спадкових 5/8 частин квартири є необхідність, встановити порядок користування квартирою та виділити їй у користування дві суміжні житлові кімнати № 6, площею 17,8 кв.м. з лоджією 1, площею 2,2 кв.м. та житлову кімнату № 8, площею 12,6 кв.м. з лоджією ІІ, площею 1,9 кв.м., а також комору № 7, площею 0,9 кв.м. ОСОБА_2 виділити в користування ізольовану житлову кімнату № 5, площею 11,8 кв.м., комору № 9, площею 0,7 кв.м., комору № 10, площею 0,4 кв.м., всі інші приміщення залишити у спільному користуванні. Крім того, ОСОБА_2 перешкоджає їй користуватися квартирою, не впускає її до квартири та не надає від неї ключів. У зв'язку з цим ОСОБА_3 просила встановити факт належності 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 її батьку - ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_3, загальною площею 68,36 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року в порядку спадкування за законом, та після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року; встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділити в користування ОСОБА_3 дві суміжні житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв.м. з лоджією І, площею 2,2 кв.м. та житлову кімнату № 8, площею 12,6 кв.м. з лоджією ІІ, площею 1,9 кв.м., а також комору № 7, площею 0,9 кв.м.; виділити в користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату № 5, площею 11,8 кв.м., комору № 9, площею 0,7 кв.м., комору № 10, площею 0,4 кв.м.; всі інші приміщення залишити у спільному користуванні, а також вселити ОСОБА_3 до спірної квартири, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину гаражу № НОМЕР_1, розташованого у м. Дніпро, провулок Садовий, 3, автогаражного кооперативу «Лоцманський», загальною площею 18 кв.м.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_2 Частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин квартири АДРЕСА_4, загальною площею 68.36 кв.м, житловою площею 42,2 кв.м, після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року та після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вселено ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_5. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2, виділено у користування ОСОБА_3 дві суміжні (неізольовані) житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв.м з лоджею І площею 2.2 кв.м та житлову кімнату № 8 площею 12,6 кв.м з лоджею ІІ площею 1.9 кв.м, а також комору № 7 площею 0,9 кв.м; виділено у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату № 5 площею 11,8 кв.м, комору № 9 площею 0,7 кв.м, комору № 10 площею 0,4 кв.м.; залишено у спільному користуванні інші приміщення: № 1 - коридор площею 8,9 кв.м, № 2 - ванна площею 2,6 кв.м, № 3 туалет площею 1,2 кв.м, № 4 - кухня площею 7,3 кв.м. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року було виправлено допущену описку в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року та викладено третій абзац в наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин квартири АДРЕСА_4, загальною площею 68,36 кв.м, житловою площею 42,2 кв.м, після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року та після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на ? частину гаража № НОМЕР_1, що знаходиться в автогаражному кооперативі «Лоцманський», який розташований за адресою: м.Дніпро, провулок Садовий, 3» (т.1 а.с.149).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2017 року було залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині визнання права власності на частину квартири та гаражу (т.1 а.с.232).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 17 січня 2017 року скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_5 є - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.79).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року мати ОСОБА_5 - ОСОБА_7 померла (т.1 а.с.11).

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням № 851-00 від 24 жовтня 2000 року та зареєстрованого в КП « ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 544 за реєстровим № 1998-32 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належала на праві спільної сумісної власності кв. АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7).

Квартира АДРЕСА_6 складається з:1 - коридор, площею 8,9 кв.м.; 2 - ванна, площею 2,6 кв.м.; 3 - туалет, площею 1,2 кв.м.; 4 - кухні, площею 7,3 кв.м.; 5- житлова, площею 11,8 кв.м.; 6 - житлова, площею 17,8 кв.м.; 7 - комора, площею 0,9 кв.м.; 8 - житлова, площею 12,6 кв.м.; 9 - комора, площею 0,7 кв.м.;10- комора, площею 0,4 кв.м.; І - лоджія, площею 2,2 кв.м.; ІІ - лоджія, площею 1,9 кв.м., загальною площею 68,3 кв.м. та житловою площею 42,2 кв.м. (т.1 а.с. 90).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6 (т.1 а.с. 10).

За життя, 16 січня 2001 року, ОСОБА_6 склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 2-184 і згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 27 травня 2009 року спадкоємицею 3/8 частини квартири № АДРЕСА_1 та 3/4 частини гаражу № НОМЕР_1, площею 18 кв.м., що знаходиться в автогаражному кооперативі «Лоцманський» і розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Садовий, 3 є ОСОБА_2 (т.1 а.с.8, 9).

Згідно листа КП «ДБТІ» від 13 серпня 2015 року за № 9422, станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 1/8 частини квартири, за ОСОБА_5 - 1/2 частина квартири та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_7 (т.1 а.с.89).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 вересня 2014 вбачається, ОСОБА_2 звернулася до Третьої дніпропетровської нотаріальної контори в м. Дніпропетровську з заявою про прийняття спадщини за заповітом 27 лютого 2008 року та була заведена спадкова справа № 209/2008 на майно померлого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 року до спадкової справи була залучена заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини за законом. 01 вересня 2008 року була долучена заява ОСОБА_9 про відмову від спадщини за заповітом. 27 травня 2009 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину грошових внесків, частину квартири, частини гаражу та частину автомобіля. 09 вересня 2014 року за розпорядженням № 4-1186 ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на частину грошових внесків (т.1 а.с.91).

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 (т.1 а.с.79, 80).

ОСОБА_5 був інвалідом першої групи з 01 серпня 2005 року, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК за № 467934 та рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2013 року, яким ОСОБА_5 визнано недієздатним та установлено над нім опіку. Опікуном ОСОБА_5 призначено ОСОБА_3.(т.1 а.с.83, 109).

ОСОБА_5 після смерті свого батька ОСОБА_6 прийняв спадщину на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/4 частини гаражу № НОМЕР_1, розташованого в автогаражному кооперативі «Лоцманський» за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий, 3.

ОСОБА_3, як опікун ОСОБА_5 звернулася до Третьої Дніпропетровської нотаріальної контори в м. Дніпропетровську з заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, однак, постановою від 12 вересня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не надала правовстановлюючий документ на дану квартиру (т.1 а.с.91).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 помер (т.1 а.с. 12).

Після його смерті відкрилася спадщина на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 та 1/4 частини гаражу № НОМЕР_1, розташованого в автогаражному кооперативі «Лоцманський» за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий 3.

09 вересня 2015 року ОСОБА_3 у встановлений законом строк подала заяву до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Мазепи Н.М. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на підставі якої було заведено спадкову справу № 64/2015 (т.1 а.с.92).

22 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Мазепи Н.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1, однак, постановою за № 260/2-31 від 22 грудня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було надано правовстановлюючий документ на квартиру (т.1 а.с.92).

02 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Мазепи Н.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку гаража № НОМЕР_1, розташованого в автогаражному кооперативі «Лоцманський» за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий,3, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій за № 35/02-31 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на гараж (т.1 а.с.93).

ОСОБА_2, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, посилалась на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 травня 2009 року вона є власником 3/8 частин спірної квартири, інша 1/2 частина зазначеної квартири належала її брату ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а 1/8 частину вищезазначеної квартири її брат так на себе і не зареєстрував та після його смерті спадщину прийняла його донька ОСОБА_3, яка категорично відмовляється сплачувати за будь-які комунальні послуги, що зумовило необхідність визначення порядку користування спірною квартирою (т.1 а.с.4-6, 123,124).

ОСОБА_3, звернувшись із зустрічними позовними вимогами, посилалася на те, що вона є власником 5/8 частин квартири в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ОСОБА_2 перешкоджає користуватися їй квартирою, не впускає її до квартири та не надає від неї ключі (т.1 а.с.59-61, 74-76).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставини, що мають значення для справи, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Пунктом 19 постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справа про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, передбачено перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

З матеріалів справи вбачається батьками ОСОБА_5 є - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.79).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року мати ОСОБА_5 - ОСОБА_7 померла (т.1 а.с.11).

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням № 851-00 від 24 жовтня 2000 року та зареєстрованого в КП « ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 544 за реєстровим № 1998-32 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належала на праві спільної сумісної власності кв. АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7).

Квартира АДРЕСА_6 складається з:1 - коридор, площею 8,9 кв.м.; 2 - ванна, площею 2,6 кв.м.; 3 - туалет, площею 1,2 кв.м.; 4 - кухні, площею 7,3 кв.м.; 5- житлова, площею 11,8 кв.м.; 6 - житлова, площею 17,8 кв.м.; 7 - комора, площею 0,9 кв.м.; 8 - житлова, площею 12,6 кв.м.; 9 - комора, площею 0,7 кв.м.;10- комора, площею 0,4 кв.м.; І - лоджія, площею 2,2 кв.м.; ІІ - лоджія, площею 1,9 кв.м., загальною площею 68,3 кв.м. та житловою площею 42,2 кв.м. (т.1 а.с. 90).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6 (т.1 а.с. 10).

За життя, 16 січня 2001 року, ОСОБА_6 склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 2-184 і згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 27 травня 2009 року спадкоємицею 3/8 частини квартири № АДРЕСА_1 та 3/4 частини гаражу № НОМЕР_1, площею 18 кв.м., що знаходиться в автогаражному кооперативі «Лоцманський» і розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Садовий, 3 є ОСОБА_2 (т.1 а.с.8, 9).

Згідно листа КП «ДБТІ» від 13 серпня 2015 року за № 9422, станом на 31 грудня 2012 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 1/8 частини квартири, за ОСОБА_5 - 1/2 частина квартири та за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_7 (т.1 а.с.89).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 вересня 2014 вбачається, ОСОБА_2 звернулася до Третьої дніпропетровської нотаріальної контори в м. Дніпропетровську з заявою про прийняття спадщини за заповітом 27 лютого 2008 року та була заведена спадкова справа № 209/2008 на майно померлого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 року до спадкової справи була залучена заява ОСОБА_5 про прийняття спадщини за законом. 01 вересня 2008 року була долучена заява ОСОБА_9 про відмову від спадщини за заповітом. 27 травня 2009 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину грошових внесків, частину квартири, частини гаражу та частину автомобіля. 09 вересня 2014 року за розпорядженням № 4-1186 ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на частину грошових внесків (т.1 а.с.91).

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 (т.1 а.с.79, 80).

ОСОБА_5 був інвалідом першої групи з 01 серпня 2005 року, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК за № 467934 та рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2013 року, яким ОСОБА_5 визнано недієздатним та установлено над нім опіку. Опікуном ОСОБА_5 призначено ОСОБА_3.(т.1 а.с.83, 109).

ОСОБА_5 після смерті свого батька ОСОБА_6 прийняв спадщину на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/4 частини гаражу № НОМЕР_1, розташованого в автогаражному кооперативі «Лоцманський» за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий, 3.

ОСОБА_3, як опікун ОСОБА_5 звернулася до Третьої Дніпропетровської нотаріальної контори в м. Дніпропетровську з заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, однак, постановою від 12 вересня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не надала правовстановлюючий документ на дану квартиру (т.1 а.с.91).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 помер (т.1 а.с. 12).

Після його смерті відкрилася спадщина на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 та 1/4 частини гаражу № НОМЕР_1, розташованого в автогаражному кооперативі «Лоцманський» за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий 3.

09 вересня 2015 року ОСОБА_3 у встановлений законом строк подала заяву до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Мазепи Н.М. про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на підставі якої було заведено спадкову справу № 64/2015 (т.1 а.с.92).

22 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Мазепи Н.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1, однак, постановою за № 260/2-31 від 22 грудня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було надано правовстановлюючий документ на квартиру (т.1 а.с.92).

02 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Мазепи Н.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку гаража № НОМЕР_1, розташованого в автогаражному кооперативі «Лоцманський» за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий,3, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій за № 35/02-31 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на гараж (т.1 а.с.93).

В п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, роз'яснено, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про порушення права ОСОБА_3 на одержання правовстановлюючого документа на успадковане після смерті її батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року майно, та порушення її права власності, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин квартири АДРЕСА_5, загальною площею 68.36 кв.м, житловою площею 42,2 кв.м, та на 1/4 частину гаража № НОМЕР_1, що знаходиться в автогаражному кооперативі «Лоцманський», який розташований за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий, 3, після смерті діда ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року та після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Також суд дійшов обґрунтованого висновку про вселення ОСОБА_3 у вищевказану квартиру, як власника 5/8 її частини.

Стосовно визначення порядку користування спірною квартирою слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначене свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_6 складається з:1 - коридор, площею 8,9 кв.м.; 2 - ванна, площею 2,6 кв.м.; 3 - туалет, площею 1,2 кв.м.; 4 - кухні, площею 7,3 кв.м.; 5- житлова, площею 11,8 кв.м.; 6 - житлова, площею 17,8 кв.м.; 7 - комора, площею 0,9 кв.м.; 8 - житлова, площею 12,6 кв.м.; 9 - комора, площею 0,7 кв.м.;10- комора, площею 0,4 кв.м.; І - лоджія, площею 2,2 кв.м.; ІІ - лоджія, площею 1,9 кв.м., загальною площею 68,3 кв.м. та житловою площею 42,2 кв.м. (т.1 а.с. 90).

ОСОБА_2 є власником 3/8 частин зазначеної квартири, а ОСОБА_3 - 5/8 частин квартири.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином: виділено у користування ОСОБА_3 дві суміжні (неізольовані) житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв.м з лоджею І площею 2,2 кв.м та житлову кімнату № 8 площею 12,6 кв.м з лоджею ІІ площею 1.9 кв.м, а також комору № 7 площею 0,9 кв.м; виділено у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату № 5 площею 11,8 кв.м, комору № 9 площею 0,7 кв.м, комору № 10 площею 0,4 кв.м.; залишити у спільному користуванні інші приміщення: № 1 - коридор площею 8,9 кв.м, № 2 - ванна площею 2,6 кв.м, № 3 туалет площею 1,2 кв.м, № 4 - кухня площею 7,3 кв.м. (т.1 а.с.133-140).

Однак, визначений порядок користування квартирою здійснений з недотриманням відповідності розміру часток квартири, що перебувають у власності кожної із сторін, що унеможливить кожному з співвласників на власний розсуд користуватися саме належною йому на праві приватної власності відповідною часткою квартири, оскільки ОСОБА_3, яка є власником 5/8 частин квартири, виділено в користування дві суміжні (неізольовані) житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв.м з лоджею І площею 2,2 кв.м та житлову кімнату № 8 площею 12,6 кв.м з лоджею ІІ площею 1.9 кв.м, а також комору № 7 площею 0,9 кв.м; а ОСОБА_2, яка є власником 3/8 частин квартири - виділено житлову кімнату № 5 площею 11,8 кв.м, комору № 9 площею 0,7 кв.м, комору № 10 площею 0,4 кв.м.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не з'ясував всіх обставини, що мають значення для справи і дійшов помилкового висновку про часткове задоволення як первісних так і зустрічних позовних вимог в частині визначення порядку користування спірною квартирою.

Крім того, враховуючи план квартири, розташування кімнат та їх площу, а також враховуючи, що ОСОБА_2 є власником 3/8 частин зазначеної квартири, а ОСОБА_3 є власником 5/8 частин квартири, визначити порядок користування спірною квартирою з дотриманням права власності кожного із співвласників саме на вказаний розмір часток, що перебуває у власності кожного з них, є неможливим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду частковому скасуванню в частині визначення порядку користування спірною квартирою з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визначення поряду користування квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом, вселення, встановлення порядку користування квартирою скасувати частково в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 виділення у користування ОСОБА_3 дві суміжні (неізольовані) житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв.м з лоджею І площею 2,2 кв.м та житлову кімнату № 8 площею 12,6 кв.м з лоджею ІІ площею 1,9 кв.м, а також комору № 7 площею 0,9 кв.м; виділення у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату № 5 площею 11,8 кв.м, комору № 9 площею 0,7 кв.м, комору № 10 площею 0,4 кв.м.; залишення у спільному користуванні інші приміщення: № 1 - коридор площею 8,9 кв.м, № 2 - ванна площею 2,6 кв.м, № 3 туалет площею 1,2 кв.м, № 4 - кухня площею 7,3 кв.м.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

В інші частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді