АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4753/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/774/17 Доповідач - Бершадська Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря Бріль В.Л.,

представників сторін

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 3 травня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 3 травня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №TEAWG3 від 29.01.2008 року задоволено частково:

стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111) заборгованість за кредитним договором № TEAWG3 від 29.01.2008 року в сумі 25696 Доларів США 18 центів, що еквівалентно 666815 грн. 97 коп., а саме:

-13 370 доларів США 79 центів по тілу кредиту, що еквівалентно 346 972 гривні;

-7 756 доларів США 92 центи заборгованість за процентами, що еквівалентно 201 292 грн. 13 коп.;

-2 068 доларів США 47 центів заборгованість з комісії, що еквівалентно 53 676 грн. 80 коп.;

-2 000 доларів США нарахованої пені, що еквівалентно 51 900 гривень;

-500 доларів США штрафу, що еквівалентно 12 975 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про отримання ОСОБА_1 кредиту в іноземній валюті, тому банк не вправі вимагати дотримання ним умов договору про іпотечний кредит від 22 серпня 2008 року. На його думку умови договору є несправедливими, банк приховав від нього інформацію про кінцеву сукупну вартість кредиту та не вправі був встановлювати плату в розмірі 3% за резервування коштів. Вважає, що суд безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності та стягнув штраф і пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, поклавши на нього подвійну цивільно-правову відповідальність. Зазначив, що сума заборгованості по кредитному договору від 2 січня 2008 року на дату укладення додаткової угоди була меншою ніж 131 630 грн 08 коп., тому повинна була проводитись конвертація фактичної заборгованості.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що додаткову угоду до кредитного договору від 22 серпня 2008 року, графік погашення кредиту, викладений у додатку №2 та заяву про конвертацію гривневого кредиту в доларовий він підписував, однак позову не визнає, тому що іпотечний кредит за договором від 29 січня 2008 року є непогашеним і валютних коштів за додатковою угодою від 22 серпня 2008 року він не отримував.

Представник ОСОБА_1 додатково пояснив, що банком не доведено факту проведення валютно-обмінної операції та видачі кредиту в іноземній валюті. ОСОБА_1 здійснював платежі згідно графіку погашення кредиту та всі сплачені ним суми враховані у розрахунку, однак вважає, що особливі умови додаткової угоди є суперечливими, тому що передбачають сплату відсотків у розмірі 1,17% щомісячно на залишок заборгованості за кредитом та одночасно погашення кредиту, згідно узгодженого сторонами графіку, здійснено ним ануїтентними платежами. Додаткова угода від 22 серпня 2008 року оскаржувалась ОСОБА_1 у 2013 році з тих самих підстав, які зазначені в апеляційній скарзі, в тому числі у зв'язку з несправедливими умовами договору, однак в задоволенні такого позову суд відмовив. Вважає несправедливою умову договору щодо встановлення оплати за резервування ресурсів.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційної скарги не визнав та пояснив, що кредитні кошти за додатковою угодою від 22 серпня 2008 року не видавались, оскільки мала місце конвертація залишку заборгованості у гривнях за кредитним договором від 29 січня 3008 року у валюту - долар США. Відповідач даної угоди і суми залишку заборгованості не оскаржував та здійснював погашення кредиту згідно графіку погашення кредиту щомісячно, ануїтентними платежами по 511,31 дол США. У зв'язку з невиконанням умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» направляло ОСОБА_1 повідомлення про дострокове погашення кредиту, яке змінило строк виконання основного зобов'язання. Умови договору передбачали оплату позичальником Банку винагороди за резервування ресурсів - доларів в розмірі, зазначеному у п. 8.1 Договору у разі погашення кредиту гривнями. Відповідач погодився на такі умови і не оскаржував їх. Вважає, що нарахування штрафу і пені не є подвійною відповідальністю за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, оскільки сплата штрафу передбачена, в тому числі, і у разі невиконання грошового зобов'язання з повернення кредиту достроково при зверненні з позовом в суд і його розмір пов'язаний із розміром пред'явленого позову.

Розглянувши справу межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. При цьому суд врахував матеріальне становище відповідача та зменшив розмір пені та штрафу.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1050 ЦК України передбачає наслідки порушення договору позичальником.

Згідно цієї статті позичальник, який своєчасно не повернув суми позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №TEAWG3, згідно якого останній отримав кредит в сумі 32 562,50 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 29 січня 2018 року.

Згідно заяви на видачу готівки №1 від 29 січня 2008 року, ОСОБА_1 отримав зазначену суму коштів.

22 серпня 2008 року ОСОБА_1 звернувся з проханням змінити валюту кредиту по вказаному договору про іпотечний кредит і просив залишок заборгованості в розмірі 131 630,08 грн конвертувати в долари США по курсу 4,61 на дату укладення додаткової угоди до договору.

В той же день сторонами укладено додаткову угоду до договору, якою договір про іпотечний кредит № TEAWG3 викладено в новій редакції.

Пунктом 8.1 зазначеної додаткової угоди сторони передбачили, що банк зобов»язується надати «Позичальникові» Кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 на строк з 22.08.2008 року по 29.01.2018 року включно, на наступні цілі: у розмірі 28533,16 доларів США на придбання нерухомості, за сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.7.2 даного договору.

Станом на 22 серпня 2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № TEAWG3 від 29.01.2008 року складає 131630,08 гривень, що еквівалентно 28553,16 доларів США. Періодом сплати вважати 29 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.п.3.1, 3.3 винагороди, розрахованої до п.п.1.1, 3.6 цього договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток №2), який сторони узгодили та розраховується згідно залишку заборгованості за кредитом станом на 22 серпня 2008 року. Пунктом 8.2 зазначеної додаткової угоди передбачено, що для виконання даного договору Банк відкриває позичальникові рахунок НОМЕР_2 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Графік погашення заборгованості (додаток №2) встановлював обов'язок позичальника погашати кредит щомісячними платежами у розмірі 511,11 дол США. Вказаний платіж включав часткове погашення кредиту, відсотків за користування кредитом та плати за резервування ресурсів.

Додаткова угода та графік погашення заборгованості підписані ОСОБА_1, не оскаржувались ним і тривалий час виконувались.

Відповідно до п. 4.1 для виконання зобов'язань за даним договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту (додаток №2) до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право, зазначене у статті 4.1 договору, позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у ст. 8.1 договору (п. 4.2).

Згідно п. 4.5 договору винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно ст. 4.2 договору. У випадку повного погашення кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за кредитом.

Сторони передбачили відповідальність за невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 5.1 у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі, який визначений у п. 8.4 договору за кожний день прострочення. При цьому відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно пункту 5.3 при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. +5% від суми позову.

В пункті 2.3.7 Договору сторони погодили, що Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 8.1 даного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3.

В пункті 2.3.3 Додаткової угоди передбачено, що в разі порушення Позичальником зобов'язань, передбачених Договором, Банк має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 2121, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань, 31 березня 2013 року позивач направляв останньому повідомлення про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту.

Отже, вказаною вимогою змінено строк виконання зобов'язання.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №TEAWG3 від 29.01.2008 року станом на 7 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 36890,60 Доларів США, що еквівалентно станом на 07.04.2016 року 957311,14 грн., з яких: 13370,79 доларів США заборгованість за кредитом; 7756,92 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 2068,47 доларів США заборгованість по винагороді за резервування ресурсів; 11928,55 доларів США. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 9,63 доларів США - штраф (фіксована частина); 1756,24 доларів США - штраф (процентна складова).

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції підтвердив, що всі суми оплачені ОСОБА_1 на погашення кредиту, враховані банком.

Встановивши, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту, згідно погодженого сторонами графіку (додатку №2 до договору) щомісячними платежами по 511,11 дол США, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Доводи апелянта про те, що сума заборгованості по кредиту, яка була конвертована в іноземну валюту - долар США повинна бути меншою і становити лише непогашене на той час тіло кредиту 129 267,38 грн не заслуговують уваги суду, оскільки сторони погодили, що конвертації підлягає залишок заборгованості по кредиту в сумі 131 630,08 грн.

Представник відповідача не зумів в суді апеляційної інстанції пояснити доводів апеляційної скарги щодо різниць у сумах, які виникли ще при погашенні кредиту у національній валюті.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що видача кредиту в доларах не проводилась, у зв'язку з конвертацією кредиту, виданого у гривнях у валюту -долар США, яка була виконана за заявою позичальника, у зв'язку з чим сторони уклали додаткову угоду до раніше укладеного 29 січня 2008 року договору, якою виклали його в новій редакції. На виконання умов додаткової угоди позичальнику ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по валютному кредиту, відсоткам, винагороди та інших платежів.

Посилання апелянта на непроведення переддоговірної роботи та відсутність у договорі сукупної вартості кредиту, колегія не приймає до уваги, оскільки укладення додаткової угоди не передбачає проведення такої роботи, а у графіку погашення кредиту міститься інформація про його сукупну вартість з урахуванням плати за резервування коштів, відсотків за користування кредитом.

Договір про іпотечний кредит містить всі істотні умови договору, які є необхідними для такого виду договору.

Твердження апелянта про те, що умова договору про сплату винагороди за резервування ресурсів є несправедливою, тому що такі дії банк вчиняв на власну користь є голослівними, оскільки згідно умов договору сплата вказаної винагороди передбачена за резервування коштів у валюті кредиту (доларах США) в разі погашення його національною валютою. Вказана умова договору не оскаржувалась відповідачем. Розрахунок заборгованості за кредитним договором та графік погашення кредиту (додаток №2) відображають нарахування і порядок сплати винагороди за резервування ресурсів.

Крім цього, представник апелянта в суді апеляційної інстанції пояснив, що відповідач у 2013 році оскаржував договір про іпотечний кредит з тих же підстав, які наведені в апеляційній скарзі, однак в задоволенні такого позову йому судом було відмовлено.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано вимогу про дострокове повернення кредиту від 31 березня 2013 року та безпідставно не застосовано позовну давність не заслуговують уваги суду, оскільки в п. 5.5 додаткової угоди сторони погодили, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються тривалістю у п'ять років.

Заперечення апелянта про те, що нарахування пені та сплата штрафу є подвійною відповідальністю за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не заслуговують уваги суду, оскільки відповідно до п. 5.1 пеня нараховується у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, повернення якого здійснюється щомісячними платежами згідно підписаного сторонами графіку погашення кредиту (додаток №2), а сплата штрафу передбачена при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором (п. 5.3).

За умовами договору позичальник взяв на себе обов'язок у разі зміни умов договору, а саме дострокового повернення кредиту, сплати винагороди й відсотків за користування кредитом, повернути їх банку в повному обсязі на дату, зазначену у відповідному повідомленні.

За таких обставин, доводи заявника в частині неправильного застосування ст. 61 Конституції України і ст. 549 ЦК України та покладення на відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж саме порушення договірного зобов'язання не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, рішення суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 3 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська