Справа №173/168/17
Провадження №2/173/299/2017
15.03.2017 м.Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю.
при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (а.с.37).
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала.
В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
7 жовтня 2015 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту в сумі 7862 грн. 30 коп. на строк 36 місяців, а саме, до 31 жовтня 2018 року, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 1,5 % на місяць на залишок заборгованості щомісяця. Погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами у розмірі 285 грн. 24 коп. в строк з 1 по 25 число кожного місяця (а.с.5).
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів, належних йому.
Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, ОСОБА_1 порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача на 15 грудня 2016 року становить 8141 грн. 32 коп.: 7102 грн. 55 коп. заборгованість за кредитом; 1038 грн. 77 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 47).
З урахуванням того, що договором кредиту було передбачено повернення кредиту щомісячними платежами, проте розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушила визначений договором порядок погашення заборгованості, суд вважає позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про дострокове повернення кредиту та стягнення нарахованих відсотків законними та обґрунтованими.
Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так умовами договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 4% на місяць від суми заборгованості (а.с.5). Так за несвоєчасне погашення заборгованості позивачем нарахована пеня в розмірі 2272,80 грн.
Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту, відсотках та пені.
Також п. 2.2. Генеральної угоди передбачено, що у випадку порушення Позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 874 грн. 86 коп. (а.с.5). Зазначену суму штрафу позивач просить суд стягнути з відповідача.
Разом з тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
У звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання суперечить вимогам закону, зокрема ст. 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 610, 612, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 212-215, 224-233, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
7102 грн. 55 коп. заборгованість за кредитом;
1038 грн. 77 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом;
2272 грн. 80 коп. заборгованість по пені.
Стягнути з ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) судові витрати в сумі 1382 грн. 45 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити рішення суду шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко