АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В. суддів: Поливач Л.Д., Вербової І.М. при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості (далі КМЦЗ) до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою Київського міського центру зайнятості, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивач звернувся з зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що з 16 грудня 2014 року по 10 липня 2015 року в Київському міському центрі зайнятості перебував на обліку ОСОБА_2, який звернувшись із заявою від 16.12.2014 року просив надати статус безробітного, оскільки не мав постійного або тимчасового заробітку, зокрема зазначав, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності. Наказом КМЦЗ від 22.12.2014 року йому було надано статус безробітного та призначено матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 10.07.2015 року наказом КМЦЗ ОСОБА_2 припинено реєстрацію як безробітного у зв'язку з встановленням факту подання недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття. Зазначав, що відповідач, не повідомляючи КМЦЗ, що він являвся суб'єктом підприємницької діяльності, безпідставно отримав соціальну допомогу по безробіттю у розмірі 32 868 грн. 42 коп. Посилаючись на ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», просив стягнути з відповідача виплачене матеріальне забезпечення, оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року позов залишено без задоволення з підстав відсутності у діях ОСОБА_2, на момент звернення до позивача із заявою про надання йому статусу безробітного та здійснення відповідних виплат, умисного невиконання своїх обов'язків та зловживання ними, як єдиної та обов'язкової умови передбаченої ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» для стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, на що позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Не погодившись із рішенням суду, позивачем, через свого представника, подано апеляційну скаргу, та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення судускасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог. На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції не врахував доводи на підтвердження обставин та поданих доказів про те, що під час звернення до служби зайнятості ОСОБА_2 в заяві про надання статусу безробітного повідомив, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності. Суд не звернув увагу на те, що відповідачу було безпідставно надано статус безробітного та виплачено допомогу по безробіття в сумі 32 868, 42 грн. Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з викладених у ній підстав. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, підтримав подані заперечення на апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.12.2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та просив призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначив, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років він не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання. З Витягу із наказів про прийняття рішення по особі вбачається, що наказом Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві від 22.12.2014 року №НТ141222 ОСОБА_2 з 16.12.2014 надано статус безробітного та з 23.12.2014 року по 17.12.2015 року призначено допомогу по безробіттю. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 15.07.2015 року №20881853, ОСОБА_2 з 16.02.2004 року зареєстрований у Державному реєстрі як суб'єкт підприємницької діяльності. 07.07.2015 року за власним рішенням підприємницька діяльність відповідача припинена (а.с. 5-6). Наказом від 10.07.2015 року №НТ150710, ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю з 10.07.2015 року у зв'язку з призначенням виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості та припинено реєстрацію як безробітного (а.с. 4 зворот). Згідно довідки-розрахунку від 30.07.2015 року №3814-05/24 Дніпровського районного центру зайнятості, сума коштів яку отримав ОСОБА_2 в якості допомоги по безробіттю за період з 23.12.2014 року по 09.07.2015 року складає 32 868,42 грн. (а.с. 7). Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 10.07.2015 року №368 доручено направити листа ОСОБА_2, з пропозицією добровільного повернення коштів виплачених в якості допомоги по безробіттю (а.с. 8). Вказаний лист отриманий ОСОБА_2 11.08.2015 року, однак виплачені кошти добровільно повернуті не були (а.с. 9-10).

Відмовляючи у задовленні позову КМЦЗ суд дійшов висновку про те, що на момент подачі заяви відповідач ОСОБА_2 хоча і був зареєстрований як підприємець, але доходів від підприємницької діяльності не отримував, звітності не подавав і вважав свою підприємницьку діяльність припиненою.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. З огляду на що, рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню з наступних підстав. Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. У п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,) зазначено, що Центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації. Згідно із пп. 5.5 п. 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 року №307 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). Відповідно до ч. 8 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. З Витягу, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідачем проведена державна реєстрація підприємницької діяльності 16.02.2004 року, а реєстрація припинення підприємницької діяльності вчинена 07.07.2015 року. (а.с. 9) Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Однак, ОСОБА_2 не було повідомлено центр зайнятості щодо обставин, які впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, а саме, що він на момент звернення до центру зайнятості 16.12.2014 року був зареєстрований як фізична особа підприємець, отже не мав права на отримання статусу безробітного, що призвело до безпідставного надання йому статусу безробітного та незаконного отримання допомоги по безробіттю у розмірі 32 868,42 грн. За положеннями п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов'язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України , якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст..ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості, подану його представником ОСОБА_3 - задовольнити. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове. Позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.НОМЕР_1) на користь Київського міського центру зайнятості кошти в розмірі 32 868 (тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят вісім гривень) грн. 42 коп., виплачених йому, як допомогу по безробіттю. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот гривень) грн. 00 коп. Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: