Справа № 296/3483/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" листопада 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

судді - Драча Ю.І.

секретаря судового засідання Івашко Т.А.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати за ним право власності на 53/400 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_2 в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому з січня 1990 року належить право власності на 159/400 частин будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла бабуся позивача - ОСОБА_2 після її смерті відкрилась спадщина на 53/400 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 однак докази про прийняття спадщини будь-ким із спадкоємців відсутні.

Спадкоємцем ОСОБА_2 був батько позивача - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Для оформлення спадщини ОСОБА_1 звернувся до Першої Житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 29.04.2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у зв'язку з тим, що позивач не прийняв спадщину у порядку та строки, встановленні чинним законодавством та не подав правовстановлюючий документ на вказану частину житлового будинку. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заявою від 22.06.2017 року просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, яка була бабусею ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Мелітополь (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на 53/400 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звернувся до Першої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.04.2014 року, державний нотаріус до Першої житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 53/400 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9). Відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не подав правовстановлюючий документ на вказану частину будинку, не прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року бабусі ОСОБА_2 в порядку та строк, встановленні чинним законодавством України.

У зв'язку з тим, що спадщина померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 відкрилась до 1 січня 2004 року, відносини спадкування належного їй майна регулюються правилами Цивільного кодексу УРСР 1963 року, у тому числі прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

З матеріалів справи вбачається, що батько позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 20), тобто до дня смерті своєї матері - ОСОБА_2

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Державний нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначила, що ОСОБА_1 протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав до Першої житомирської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року баби ОСОБА_2, а також не надав інших документів, які б підтвердили факт прийняття спадщини, тому він вважається таким, що не прийняв її (а.с. 8, зворот).

На підтвердження обставин проживання на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 позивачем надано довідку КВЖРЕП № 9 від 01.10.2002 року (а.с. 21). У довідці вказано, що ОСОБА_6 проживає з 30.10.1968 року до моменту смерті своєї бабусі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та по дійсний час прийняв та користується своєю та її часткою домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, вказану довідку не можна вважати належним доказом, оскільки по батькові позивача відрізняється від вказаного у довідці від 01.10.2002 року, а також слід зазначити, що до повноважень КВЖРЕП не належить встановлення факту прийняття особою майна у користування.

У позовній заяві позивач зазначає, що у період з 1990 року по 1995 рік він був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, однак фактично проживав за вказаною адресою. Доказів, які б підтверджували факт проживання позивача за вказаною адресою без реєстрації суду не надано.

У посвідченні виконавчого комітету Корольовської районної ради народних депутатів № 225 від 16.07.1986 року зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та призначений опікуном ОСОБА_2 (а.с. 23).

Таким чином, з поданих позивачем документів не можна зробити однозначного висновку, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 дійсно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу (1540-06). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Пунктом 23 вказаної постанови передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або із заявою про встановлення факту прийняття спадщини не звертався, суд вважає що поданий позов є передчасним, у зв'язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю. І. Драч