Справа № 4-c/686/1737/16
Ухвала

Іменем України

30 березня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа, -

встановив:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 з вказаною скаргою в якій зазначив, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.07.2012 року був задоволений його позов та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 58 436 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 584 гривень. На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист та 15.08.2012 року державним виконавцем Другого МВ ДВС ХМРУ було відкрито виконавче провадження. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем був накладений арешт на належне боржнику майно, що розташоване у квартирі АДРЕСА_1/1В у м. Хмельницькому. Вказане майно було передано на тимчасове зберігання боржнику ОСОБА_3 вказаних дій державним виконавцем жодних дії направлених на виконання рішення суду не було вчинено; заходів стосовно реалізації належного боржнику майна не вчинялося. 31.08.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9.ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає таку постанову незаконною, яка винесена без достатніх підстав. Зазначено, що державним виконавцем не були здійснені у повному обсязі всі необхідні виконавчі дії з примусового виконання вищевказаного рішення суду.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав, просив її задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Другого відділу ДВС м. Хмельнцикий.

Перевіривши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2012 року (справа № 2218/10860/2012) позов ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу був задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 58 436,83 гривень (еквівалент 6000 євро по курсу НБУ на 16.07.2012 рік 100 євро = 973,9471 грн.); а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 584,37 гривень.

03 серпня 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області був виданий виконавчий лист з примусового виконання вказаного рішення суду.

Вказаний виконавчий лист був предявлений до примусового виконання на його підставі 20.07.2015 року державним виконавцем Другого міського відділу ДВС Хмельницького МРУ було відкрито виконавче провадження №48158358, про що винесено відповідну постанову.

31 серпня 2016 року головним державним виконавцем другого відділу ДВС м. Хмельницький було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.9.ч.1 ст.47, ст..50 ЗУ «Про виконавче провадження». Підставою для прийняття вказаного рішення стала встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1, ч.1 ст. 2 вказаного Закону (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст.6 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.11 Закону).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» можливий лише у випадку наявної встановленої заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, за обовязкової відсутності іншого майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення.

Як встановлено з матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження були здійснені дії стосовно встановлення місця роботи боржника та наявних у неї коштів. Так згідно відповідей з Пенсійного фонду України відомостей про отримання ОСОБА_2 пенсії, її місця роботи такі відомості відсутні; згідно відповідей з Державної податкової служби відсутні відомості про джерела доходу боржника, відкриті на неї рахунки у банках та інших фінансових установах. Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що вказані відповіді були надані станом на 07.09.2015 рік, в той час як сама постанова про повернення виконавчого документа винесена у серпня 2016 року, тобто майже через рік після отримання такої інформації.

Також згідно наявної у справі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №73110876 від 16.11.2016 року встановлена наявність у власності боржника квартири №118 буд.10/1В у м. Хмельницькому (яка перебуває в іпотеці у ПАТ КБ «ПриватБанк» з 22.08.2008 року) та домоволодіння №4 по вул.. Жовтнева у с. Печеськи Хмельницького району (який перебуває в іпотеці з 29.01.2010 року).

Разом з цим вказана інформаційна довідка сформована державним виконавцем 16.11.2016 року тобто вже після прийняття ним оскаржуваної постанови про повернення виконавчого листа.

Крім того суд звертає свою увагу на те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості стосовно наявності у боржника зареєстрованих транспортних засобів (такі відомості державним виконавцем не витребовувалися). Також державним виконавцем не вичинялися дії стосовно встановлення наявності у боржника іншого рухомого майна (відповідний огляд за місцем проживання та у належному на праві власності житловому будинку боржника не проводився).

За таких обставин суд приходить до висновку, що державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних дій для встановлення майнового стану боржника, а винесена ним постанова від 31.08.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнята передчасно, без достатніх на те підстав.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, посилання стягувача щодо незаконності винесеної постави державного виконавця, є обґрунтованими.

За сукупності вище наведених обставин суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого листа №2-2218/10860/2012, який виданий 03.08.2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельнцької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 58436,83 гривень (виконавче провадження № 48158358) скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: