УхвалА

іменем україни

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання договорів іпотеки недійсними, звільнення майна з-під арешту та визнання права власності; за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання договору іпотеки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 1 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким він надав останній у позику 7 млн. грн терміном до 1 листопада 2014 року. Умовами договору було передбачено, що у разі неповернення позики у визначений строк, ОСОБА_5 передає йому у власність належне їй на праві власності нерухоме майно: виробничі будівлі по АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю і споруди по АДРЕСА_2. ОСОБА_5 позику у встановлений договором строк йому не повернула та не передала йому у власність вказані об'єкти нерухомого майна.

Зазначав, що за договорами іпотеки від 10 грудня 2007 року та 17 грудня 2007 року (із подальшими змінами та доповненнями) ОСОБА_5 передала в іпотеку публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») відповідно: нежитлову будівлю і споруди по АДРЕСА_3 та виробничі будівлі по АДРЕСА_4. Вказані договори іпотеки були укладені між ОСОБА_5 та ПАТ «Альфа-Банк» для забезпечення виконання її зобов'язань за рамковою угодою про надання траншів, за якою їй надано кредит у розмірі 26 млн. грн. Унаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 зобов'язань за вказаною рамковою угодою на належне їй нерухоме майно було накладено арешти та заборону відчуження, а право власності на спірні об'єкти нерухомого майна перейшло до ПАТ «Альфа-Банк».

Вважав, що укладені між ОСОБА_5 та ПАТ «Альфа-Банк» договори іпотеки є незаконними, оскільки порушують його законні права.

Ураховуючи викладене, посилаючись на ст. ст. 203, 215 ЦК України, ОСОБА_4 просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 10 грудня 2007 року із подальшими змінами та доповненнями, припинити іпотеку в Державному реєстрі речових прав, скасувати право власності ПАТ «Альфа-Банк» на нежитлову будівлю і споруди по АДРЕСА_2, зняти заборони відчуження та скасувати арешти на вказане нерухоме майно та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

У лютому 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» пред'явило зазначений вище зустрічний позов, посилаючись на те, що 10 грудня 2007 року між банком і ОСОБА_5 було укладено рамкову угоду про надання траншів (із подальшими змінами та доповненнями), за якою їй надано кредит у розмірі 26 млн. грн. Для забезпечення виконання вказаних зобов'язань ОСОБА_5 між банком і нею було укладено договори іпотеки від 10 грудня 2007 року та від 17 грудня 2007 року, зі змінами та доповненнями, з якими ОСОБА_5 передала банку в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: виробничі будівлі по АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю і споруди по АДРЕСА_2.

Позичальник умов договору належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 6 серпня 2010 року у неї виникла заборгованість в сумі 26 544 973 грн 16 коп.

12 липня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 було підписано договір про надання траншу на суму 26 млн. грн, за яким погашено кредит за попереднім договором. Станом на 11 квітня 2012 року заборгованість ОСОБА_5 складала 27 691 877 грн 56 коп.

28 листопада 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» на підставі вказаних договорів іпотеки в рахунок часткового погашення існуючої заборгованості за рамковою угодою було звернуто стягнення на предмети іпотеки: виробничі будівлі по АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю і споруди по АДРЕСА_2, шляхом набуття права власності.

ПАТ «Альфа-Банк» зазначало, що на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року у справі позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ПАТ «Альфа-Банк», реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання договорів іпотеки недійсними, звільнення майна з-під арешту та визнання права власності, яке було скасовано ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 3 лютого 2016 року, вказане нерухоме майно вибуло із його власності у вересні 2015 року. Справа призначена до нового судового розгляду.

Актуальним власником нежитлової будівлі і споруд по АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21 вересня 2015 року.

1/2 частка виробничих будівель по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_7, а інша 1/2 частка - на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21 вересня 2015 року.

Також вказане нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7, ОСОБА_8 за договором позики від 27 листопада 2015 року було передано ними в іпотеку ОСОБА_9 на підставі договору іпотеки від 27 листопада 2015 року.

ПАТ «Альфа-Банк» зазначило, що ці об'єкти нерухомості вибули із його власності не з його волі, а на підставі заочного рішення суду, яке було скасовано, відтак набуття права власності на об'єкти нерухомості третіми особами відбулося без відповідної правової підстави.

У зв'язку із цим ПАТ «Альфа-Банк» просило суд визнати за ним право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю літ. А-1 - будівля магазину, загальною площею 320 кв. м, літ. А'-1 - прибудова, літ. Б - навіс, 1-4, 6, І, - споруди, що знаходиться по АДРЕСА_2; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 вказану нежитлову будівлю на користь ПАТ «Альфа-Банк»; визнати право власності на виробничі будівлі по АДРЕСА_1; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виробничі будівлі по АДРЕСА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк»; визнати недійсним договір іпотеки від 27 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9; визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки від 27 листопада 2015 року, укладеному між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9; визнати припиненим обтяження у вигляді накладення заборони (запис про обтяження № 12258860) на нерухоме майно - виробничі будівлі по АДРЕСА_1, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 листопада 2015 року № 26547832, прийнятого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. на підставі договору іпотеки від 27 листопада 2015 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2016 року, з урахуванням виправленої описки згідно ухвали суду від 22 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Визнано право власності ПАТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно по АДРЕСА_6 - нежитлову будівлю літ. А-1 - будівля магазину, загальною площею 320 кв. м, літ. А'-1 - прибудова, літ. Б - навіс, 1-4, 6, І, - споруди. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа-Банк» нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 літ. А-1 - будівля магазину, загальною площею 320 кв. м, літ. А'-1 - прибудова, літ. Б - навіс, 1-4, 6, І, - споруди.

Визнано право власності за ПАТ «Альфа-Банк» на виробничі будівлі по АДРЕСА_1. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Альфа-Банк» виробничі будівлі по АДРЕСА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Визнано недійсним договір іпотеки від 27 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Визнано припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки від 27 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., укладеного між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Визнано припиненим обтяження у вигляді накладення заборони (запис про обтяження № 12258860) на нерухоме майно - виробничі будівлі по АДРЕСА_1, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 листопада 2015 року № 26547832, прийнятого Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., на підставі договору іпотеки від 27 листопада 2015 року. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 69 150 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року рішення районного суду змінено в частині розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Альфа-Банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 754 грн 71 коп. з кожного. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи зустрічний позов ПАТ «Альфа-Банк», (апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат) суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 215, 388, 392, 655 ЦК України, ст. 3-5, 13, 18 Закону України «Про іпотеку», врахувавши роз'яснення, надані у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» щодо порядку та способів захисту прав власника, дійшли до правильного висновку про те, що спірні об'єкти нерухомого майна незаконно вибули із власності ПАТ «Альфа-Банк» і підлягають витребуванню із чужого незаконного володіння ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які не мали права передавати їх в іпотеку ОСОБА_9

При цьому суди правильно зазначили, що правомірність набуття ПАТ «Альфа-Банк» у власність спірного нерухомого майна в межах звернення стягнення у рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_5 за кредитним договором підтверджена рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання акту державного виконавця та свідоцтва про право власності недійсними та визнання права власності (справа № 199/1404/15-ц), а також рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 вересня 2015 року, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання акту державного виконавця та свідоцтва про право власності недійсними та визнання права власності (справа № 199/1414/15-ц), які є преюдиційними (ч. 3 ст.61 ЦПК України).

Крім того, суди правильно зазначили, що договір позики від 1 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не було посвідчено нотаріально, а іпотека не була зареєстрована у відповідних державних реєстрах, державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна за договором позики також не було проведено. Відтак, вказаний договір позики, який містив іпотечне застереження, не породжує жодних прав та обов'язків для сторін. При цьому договір іпотеки виробничих будівель від 17 грудня 2007 року, укладений між банком і ОСОБА_5, було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.

Також вірним є висновок судів про те, що після набуття ПАТ «Альфа-Банк» права власності на спірні об'єкти нерухомості та внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перереєстрація права власності на вказані об'єкти нерухомості на інших осіб відбулася на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2015 року, яке було скасовано ухвалою суду від 3 лютого 2016 року, і тому не призвело до виникнення жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, оскільки зі скасуванням рішення суду втрачаються правові наслідки, які з нього випливають, а, відтак ОСОБА_4 не мав права відчужувати належне ПАТ «Альфа-Банк» нерухоме майно. Всі наступні правочини щодо переходу права власності на спірні об'єкти, на підставі яких здійснювалося внесення записів до Державного реєстру речових прав про зміну власників на спірне нерухоме майно, також не могли спричинити виникнення будь-яких правових наслідків, оскільки були укладені без відповідної правової підстави. Отже, ухвалення судом рішення про недійсність правочину, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки, укладений між банком і ОСОБА_5, залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Такий висновок судів відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15, яка згідно зі ст. 360-7 є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

О.В. Закропивний