АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 755/9122/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Марцинкевич В.А.
Апеляційне провадження №22-ц/796/3003/2017 Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за договором № КЗR0АК22096957 від 15.11.2007 року на загальну суму 18 116,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року складає 457 812,29 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 6867,18 грн..

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати неустойки, що є предметом позовних вимог.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2016 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та без врахування фактичних обставин справи. Суд не з'ясував, що зобов'язання сторін не припинилися після ухвалення судового рішення. Позивач надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), а відповідач, в свою, чергу, не спростував докази надані банком щодо цього факту. Судом не застосовані положення ст. 525,526, 551, 599, 611, 629, 653 ЦК України та правові висновки ВСУ в аналогічних правовідносинах.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримала.

Відповідач до апеляційного суду двічі не з'явився. про розгляд справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 15.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № КЗR0АК22096957, за умовами якого позичальником отримано кредитні кошти у розмірі 28 255,04 доларів США, та позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, (а.с. 9-10).

Відповідно до ч. З ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № КЗR0АК22096957 від 15.11.2007 року в сумі 193 268,86 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму 10 000,00 грн., а всього заборгованість у розмірі 203 268,86 грн., що еквівалентно 25 430,86 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом - 13 327,37 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 12 103,49 доларів США. Рішенням суду встановлено, що зобов'язання позичальника ОСОБА_1, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладення з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року (а.с. 4-5).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам ухвалене рішення не відповідає.

Так, відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2013 року вже було стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за Кредитним договором № K3R0AK22096957 від 15.11.2007 року, яка складалась з тіла кредиту - 13 327,37 доларів США та пені, нарахованої на тіло кредиту, - 12 103,49 доларів США, а тому суд дійшов висновку , що відповідач вже був притягнутий до цивільно-правової відповідальності за порушення кредитного зобов'язання щодо прострочення заборгованості по тілу кредиту, тому в даному провадженні відсутні підстави для повторного стягнення пені, повторно нарахованої позивачем на тіло кредиту, розмір якої значно перевищує суму основної заборгованості та розрахунки якої долучено до матеріалів справи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, так як він не в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № КЗR0АК22096957 від 15.11.2007 року в сумі 193 268,86 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму 10 000,00 грн., а всього заборгованість у розмірі 203 268,86 грн., що еквівалентно 25 430,86 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом - 13 327,37 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 12 103,49 доларів США. Рішенням суду встановлено, що зобов'язання позичальника ОСОБА_1, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладення з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. З рішення суду вбачається, що заборгованість була стягнута станом на 09листопада 2012 року.

Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно з ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, порушення відповідачем умов договору № КЗR0АК22096957 від 15.11.2007 року. Тому дані обставини доказуванню не підлягають.

Отже, зобов'язання зводиться до сплати грошей на підставі укладеного договору кредиту, тобто є грошовим зобов'язанням.

Звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 18 116,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становить 457 812,29 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6867,18 грн.

Тобто, колегією суддів встановлено, що позивач заявив вимоги про стягнення пені за інший період.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 ЦПК України, головуючий керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов'язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Суд в порушення вказаної норми, належним чином не уточнив позовні вимоги, та не з'ясував. За який період позивач просить стягнути пеню. При цьому, місцевим судом було встановлено, що розмір заборгованості по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором, після ухвалення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2013 року становить 18116,83 дол. США. Дана сума розрахована без врахування сум стягнутих вищевказаним судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухилився від встановлення тих обставин, які мали правове значення для вирішення заявлених позовних вимог та прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог та їх необґрунтованість виходячи з наступного.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що кредитним договором передбачено сплату пені , в разі порушення строків погашення кредиту або сплати процентів.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки судове рішення від 19.03.2013 року про стягнення кредитної заборгованості з боржника останній на даний час не виконав, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення.

Отже, місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що нарахування пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1252цс16 від 21.09.2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Таким, чином, колегія суддів з'ясувавши період за який позивач просить стягнути на його користь заборгованість вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2013 року зокрема стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» основну заборгованість за кредитом в розмірі 13 327,37 доларів США.

Так, звертаючись з даним позовом позивач просив стягнути на його користь заборгованість (пеню) за договором № КЗR0АК22096957 від 15.11.2007 року на загальну суму 18 116,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становить 457 812,29 грн., а також судові витрати.

Оскільки розмірі пені, яку просив стягнути позивач значно перевищує розмір основної заборгованості, колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ч. 3 с. 551 ЦК України та зменшити розмірі пені, яка підлягає стягненню з відповідача до розміру основної заборгованості, а саме 13 327,37 доларів США.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Курс валют відповідно до розпорядження НБУ станом на 21.03.2017 року становить 2688.7865 грн. за 100 доларів США.

За таких обставини рішення суду в частині відмови в стягненні пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення суми пені в розмірі 358 344 грн. 52 коп., що є еквівалентом 13 327,37доларів США станом на 21.03.2017 року, за період з 19.03.2013 року по 18.05.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача суму в гривневому еквіваленті 457 812,29 грн., а апеляційним судом позовні вимоги задоволено частково на суму 358 344 грн. 52 коп., що є приблизно 78 відсотків від задоволених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 6868, 18 грн., а також за подання апеляційної скарги 7553, 90 грн.

78% від суми 6868,18 становить 5357,45, а від суми 7553, 90 становить 5892,04.

Таким чином судовий збір в розмірі 11 249, 49 грн. також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пеню за кредитним договором № КЗR0АК22096957 від 15.11.2007 року в розмірі 358 344 грн. 52 коп., що є еквівалентом 13 327,37доларів США станом на 21.03.2017 року, за період з 19.03.2013 року по 18.05.2016 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 11 249 грн. 49 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: