04.12.2017 227/3257/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 грудня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

при секретарі: Верній М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою 34 у будинку 21, що знаходиться по вул. Луганського у м. Добропілля. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Право власності підтверджується договором купівлі продажу квартири від 09 жовтня 2017 року, який було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2017 року. Після придбання даної квартири, йому стало відомо, що в ній зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка є дружиною попереднього власника квартири. Однак, ОСОБА_2, не проживає за вказаною адресою з 2015 року. Точна адреса її проживання та контактний телефон не відомі. Відповідач не є членом сімї чи родичем позивача. У добровільному порядку відповідач заяв про зняття з реєстрації не подавала. Всі витрати, повязані з утриманням та обслуговуванням квартири, сплатою комунальних платежів і податків здійснює позивач. Просив задовольнити заявлені вимоги.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, просив суд задовольнити позовні вимоги. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик в судове засідання в газеті «Урядовий Курєр» та направлення судових повісток за місцем реєстрації. Заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 09 жовтня 2017 року (а.с.6), витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99727199 від 09 жовтня 2017 року (а.с.7), квартира за адресою: АДРЕСА_2, з 09 жовтня 2017 року дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Згідно акту, складеного Приватним підприємством «Добропільська ремонтно експлуатаційна служба «Південний», який підписаний двома майстрами ділянок № 2 та № 3 ПП «ДРЕС «Південний», та двома мешканцями будинку, ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_3 не проживає з 2015 року.

Реєстрація відповідача у спірній квартирі підтверджується копією домової книги та довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 26 жовтня 2017 року №17-16/647, відповідно до яких відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за даною адресою з 14 лютого 2006 року. (а.с.17).

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 понад один рік без поважних причин не мешкає за адресою: АДРЕСА_4, суд вважає, що остання втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 391, 405 Цивільного Кодексу України, ст. ст 10, 60, 213 - 215, 224 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути ос каржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.С. Мацишин

04.12.2017