Справа № 523/3202/17
Провадження №2/523/2542/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З а о ч н е

"27" березня 2017 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Одеський ремонтно-механічний завод про визнання права користування квартирою та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право користування житловим приміщенням загальною площею 17,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 та зобовязати відповідача укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення загальною площею 17,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що працював на даному підприємстві з 1976 року та у 1982 році йому була надана вказана кімната у користування згідно ордеру, на час роботи у м.Сургуті за ним вказана площа зберігалася, однак після повернення відповідач ухиляється від укладення з ним договору найму на кімнату, де він постійно проживає, підтримує його у придатному для проживання стані, сплачує комунальні послуги, не маючи іншого житла.

У судове засідання представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про підтримання позовних вимог та прохання розглядати справу за їх відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив.

За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що з 1976 року по 1982 рік позивач працював на підприємстві відповідача на посаді зварювальника.

Відповідно до ордеру №182 серія ЖР, виданого 10.02.1982 року, позивачеві була надана у користування одна житлова кімната загальною площею 17,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Зазначений будинок перебуває на балансі у відповідача.

У звязку з роботою за трудовим договором у м.Сургуті, за позивачем зберігалося вказане житло згідно охоронних свідоцтв (а.с.16-20).

Після звільнення за власним бужанням та повернення до м.Одеси, позивач проживає у вказаній кімнаті разом з дочкою ОСОБА_3, підтримує приміщення у придатному для проживання стані, сплачує комунальні послуги, не маючи іншого житла у м.Одесі, що підтверджується відповідними актами та довідкою Ф.№1.

Зазначені обставини відповідачем не оспорювались, докази на їх спростування не надавались.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Право на житло ганартоване ст.47 Конституції України.

За загальними правилами статей 51 - 53 ЖК питання про надання такого жилого приміщення вирішується тим органом, якому належить або у віданні якого знаходиться жилий будинок. Відповідно до ст.58 ЖК України ордер на жиле приміщення є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення.

Згідно ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст.3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст.3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання права користування житловим приміщення, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 158, 169, 197, 209, 212215, 218, 222, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Одеський ремонтно-механічний завод про визнання права користування квартирою та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням загальною площею 17,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю Одеський ремонтно-механічний завод укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення загальною площею 17,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: