Єдиний унікальний номер 219/9993/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1631/2017
Головуючий 1 інстанції Давидовська Т.В.
Категорія 32 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Глушка С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 103371,92 грн., вартість складання висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста в сумі 600 грн., вартість послуг евакуатора в сумі 600 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 395,07 грн. В решті позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що протокол огляду місця події від 11 січня 2015 року та додаток до нього складено із порушеннями діючого законодавства. Судом допущено невідповідність висновків обставинам справи, оскільки згідно висновку експерта №1813 ОСОБА_1 не мала технічної можливості уникнути можливості наїзду на перешкоду у вигляді замерзлого льоду на камені шляхом своєчасного екстреного гальмування, тому її дії слід розглядати як в умовах аварійної обстановки. Суд оцінив критично її покази щодо існування перешкоди у вигляді крижаної брили, посилаючись на те, що в день ДТП вона на цю обставину не показала, але вона перебувала у шоковому стані. Крім того, в матеріалах справи наявні два висновки експертів, при цьому судом не було з'ясовано, який з них суперечить матеріалам справи. Допит свідка ОСОБА_3 судом було проведено одноособово, чим порушено засади змагальності. Також представником відповідачки було заявлено відвід судді на підставі того, що викликали сумніви в об'єктивності та неупередженості судді, таким чином, оскільки відвід заявлено обґрунтовано, то це є підставою для скасування рішення.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за №5174 від 07 листопада 2017 року.

Представник відповідачки ОСОБА_4, який діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 5173 від 07 листопада 2017 року.

Представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі договору, в судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням обставин справи та належних і допустимих доказів, дійшов висновку, що дії відповідачки в даній дорожній обстановці не відповідали вимогам пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, знаходилися у причинному зв'язку з настанням даної ДТП та у настанні шкідливих наслідків у вигляді ушкодження транспортних засобів, тому на підставі ст. 1188 ЦК України вважав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 103371,92 грн., вартості складення висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста в сумі 600 грн., вартості послуг евакуатора в сумі 600 грн., моральної шкоди в сумі 2000 грн. підлягають задоволенню.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 11 січня 2015 року приблизно о 12 годині водій ОСОБА_1, керуючи не зареєстрованим належним чином автомобілем марки «AUDI А6» без реєстраційного номеру, рухалась по вулиці Шевченка в м.Бахмут (Артемівськ) Донецької області в напрямку вулиці Горбатова, де поблизу будинку №31 не впоралась з керуванням, стався занос її автомобіля на зустрічну смугу, у зв'язку з чим сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення з автомобілем марки «LIFAN X 60» під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався у зустрічному їй напрямку. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «LIFAN X 60» ОСОБА_6 отримала легкі тілесні ушкодження, а автомобілі механічні ушкодження.

Постановою слідчого СВ Артемівського MB (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_7 від 11 вересня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000082 від 11 січня 2015 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, посилаючись на те, що в діях водіїв відсутні невідповідності вимогам пунктів Правил дорожнього руху, а також постраждала ОСОБА_6 отримала легкі тілесні ушкодження.

Питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності за наслідками ДТП водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вирішувалось (а.с.188 т.1).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 своєї постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано вирішено питання про необхідність встановлення вини осіб при вирішенні спору про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів кримінального провадження №000082, а саме схеми до протоколу огляду місця події від 11 січня 2015 року, вбачається, що порожньо-транспортна пригода сталась біля будинку №31 по вулиці Шевченка в м.Бахмут (Артемівськ) Донецької області в денний час доби, за необмеженої видимості на рівній ділянці дороги з двох смуг шириною 6 м, яка не містить дорожньої розмітки; дорожнє покриття містить три колії, з мокрим снігом та льодом.

Відповідно до листа Бахмутського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області №271562/01/01-2016 від 04 листопада 2016 року на вищевказаній ділянці біля будинку №31 по вулиці Шевченка в м.Бахмут Донецької області організований односторонній рух для транспортних засобів шляхом установки дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено» на перехресті вул.Шевченка з вул.Ломоносова м.Бахмут, а також дорожнього знаку 5.5 «Дорога з одностороннім рухом» на перехресті вул.Некрасова з вул.Шевченка м.Бахмут. Проте надати документальні підтвердження цього станом на 11 січня 2015 року не вбачається за можливе зважаючи на те, що Бахмутський відділ поліції не є власником вищевказаних технічних засобів організації дорожнього руху та відповідно не веде будь-яку документацію з цього приводу (а.с.213 т.1).

З висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Донецькій області №244 від 26 лютого 2015 року, який складений за постановою слідчого у кримінальному провадженні №000082, вбачається, що з технічної точки зору, встановити наявність або відсутність у водія автомобіля «LIFAN X 60», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_2, дії якого регламентувались п.12.3 Правил, технічної можливості запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди, а також встановити причинний зв'язок між його діями та настанням даної дорожньо-транспортної пригоди в рамках проведення даної експертизи не представляється можливим. Дії водія автомобіля «AUDI А6» без реєстраційного номеру ОСОБА_1, з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, не відповідали вимогам п.12.1 Правил та знаходилися у причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди і остання мала змогу запобігти ДТП, виконуючи вимоги п.12.1 Правил (а.с.28-32).

З висновку судової автотехнічної експертизи №1813 від 01 лютого 2017 року, складеному експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_8, вбачається, що водій автомобіля LIFAN Х60 ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем AUDI-A6 шляхом екстреного гальмування, тобто шляхом виконання нормативних вимог п.12.3 Правил; в діях водія автомобіля LIFAN Х60 ОСОБА_2 невідповідностей вимогам Правил, які, з технічної точки зору, були б умовою створення аварійної обстановки або знаходились в причинному зв'язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. В умовах даної пригоди водій автомобіля AUDI-A6 ОСОБА_1 не мала технічної можливості уникнути наїзду на перешкоду у вигляді «змерзлого льоду на камені» шляхом своєчасного екстреного гальмування, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3. Правил, тому її дії пов'язані з втратою курсової стійкості і виїздом автомобіля за межі проїзної частини слід розглядати як в умовах аварійної обстановки (а.с.1-7, т.2).

В суді першої інстанції експерт ОСОБА_8 11 серпня 2017 року у судовому засіданні надав пояснення, з яких вбачається, що при складенні висновку виходив з відомостей, які містяться у протоколі огляду місця події від 11 січня 2015 року щодо двох напрямків руху на ділянці дороги, стану покриття, видимості тощо, показань ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які остання надавала при додатковому допиті 19 травня 2015 року щодо наявності перешкоди на дорозі у вигляді «змерзлого льоду на камені», яку ОСОБА_1 побачила лише на відстані 10-15 м від автомобіля. Рух у забороненому напрямку водія ОСОБА_1 за умови організації одностороннього руху по вул. Шевченка в м.Бахмуті з технічної точки зору не міг бути у причинному зв'язку з настанням ДТП, зважаючи на ширину проїжджої частини 6 м, що давало транспортним засобам, за звичайних умов, безпечно роз'їхатись (а.с.79-80).

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Стаття 212 ЦПК України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року №8 роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

З огляду на викладене та встановлені судом обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що 11 січня 2015 року відповідачка як правомірний володілець, керуючи автомобілем «AUDI А6», не врахувала дорожню обстановку, будучи об'єктивно спроможною виявити потенційно небезпечні перешкоди для свого руху у вигляді слизького та нерівного дорожнього покриття («колій» та мокрого льоду), не вжила заходів до зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля і, під час руху, не впоралась з керуванням, втратила курсову стійкість, виїхавши на зустрічну смугу, чим порушила вимоги п.п. 12.1 12.3 Правил, внаслідок чого був, зокрема, пошкоджений автомобіль «LIFAN X 60», який належить позивачеві.

При цьому суд критично оцінив надані відповідачкою ОСОБА_1 пояснення відносно обставин існування перешкоди у виді крижаної брили на її шляху, оскільки під час первісного допиту на досудовому розслідуванні в день настання ДТП 11 січня 2015 року ОСОБА_1 та при складанні протоколу огляду місця ДТП про цю обставину не вказала, заявивши про вказане лише 19 травня 2015 року. Суд першої інстанції правильно оцінив зміну свідчень ОСОБА_1 як намагання уникнути відповідальності та не прийняв до уваги її показання в цій частині, оскільки дані показання заперечуються позивачем і не підтверджені жодними іншими належними та допустимими доказами: не зазначено на схемі до протоколу, не підтверджено іншими слідчими діями, фото, показаннями свідків тощо. Відповідно на підставі викладеного судом апеляційної інстанції в цій частини не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги.

Також судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги висновки експерта, а саме питання 4, 5, 6, автотехничної експертизи №1813 від 01 лютого 2017 року, оскільки експертом зазначення висновки були надані на підставі пояснень ОСОБА_1 від 19 травня 2015 року.

При цьому суд відповідно до вимог ч. 6 ст. 147, ст. 212 ЦПК України, враховуючи відсутність вини в діях ОСОБА_2 та неоспорювання відповідачкою цього факту, погодився з висновком експерта №1813 від 01 лютого 2017 року щодо питань 1, 2, 3. Таким чином, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність порушень Правил ОСОБА_2, відповідно і відсутність його вини у настанні шкідливих наслідків у вигляді ушкодження транспортних засобів внаслідок ДТП.

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши всі матеріали справи, обґрунтовано взяв до уваги саме висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Донецькій області №244 від 26 лютого 2015 року, який складений на підставі первісних показань ОСОБА_1 від 11 січня 2015 року, протоколу огляду місця ДТП та інше, а саме висновок: водій автомобіля «AUDI А6» без реєстраційного номеру ОСОБА_1 з технічної точки зору мала змогу запобігти ДТП, виконуючи вимоги п.12.1 (повинна була враховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним), п.12.3 (у разі виникнення небезпеки чи перешкод для руху, слід було негайно прийняти заходи для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди) Правил, тобто її дії в даній дорожній обстановці не відповідали вимогам зазначених пунктів Правил, знаходилися у причинному зв'язку з настанням даної ДТП та у настанні шкідливих наслідків у вигляді ушкодження транспортних засобів.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги висновок судової автотехнічної експертизи №3240 від 25 липня 2015 року, складений за постановою слідчого у кримінальному провадженні №000082, експертом ОСОБА_10. оскільки згідно листа Міністерства юстиції України за №27411/17704-0-31-16/9 від 05 серпня 2016 року у зв'язку зі звільненням 10 вересня 2014 року з Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №283, видане ОСОБА_10, є недійсним, про що зроблено відповідний запис у реєстрі (а.с.192-194 т.1).

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги відповідачки про те, судом не з'ясовано, який з висновків експертиз суперечить матеріалам справи, не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції досить докладно і переконливо проаналізовано висновки експертиз та їм дана належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі звіту про оцінку від 10 лютого 2015 року з калькуляцією вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «LIFAN X 60» з урахуванням зносу на час проведення експертизи становить 103371,92 грн. Пошкодження автомобіля, зазначені у висновку, співпадають з пошкодженнями, відображеними у протоколі огляду місця події, фото та поясненням сторін. Розмір витрат позивача на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі за рахунком-фактурою, товарним чеком та копією квитанції складає: вартість складення висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста в сумі 600 грн., вартість послуг евакуатора в сумі 600 грн. (а.с.42-54,200,201 т.1).

З обставин справи вбачається, що розмір зазначених витрат та їх доведеність відповідними доказами відповідачкою не заперечувались.

Суд першої інстанції, враховуючи викладене, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність позивачем позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 103371,92 грн., вартості складення висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста в сумі 600 грн., вартості послуг евакуатора в сумі 600 грн., та задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, врахував обставини справи, характер і ступень моральних страждань та негативних наслідків та обґрунтовано визначив стягнути з відповідачки на користь позивача моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо допиту свідка ОСОБА_3 судом одноособово, чим порушено засади змагальності, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки з журналу судового засідання від 21 квітня 2017 року вбачається, що зазначеного свідка допитано в присутності позивача та його представника, а також представника відповідачки ОСОБА_4 (а.с.24-25 т.2).

Інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Кішкіна

Судді О.М.Біляєва

В.В.Папоян