Справа № 2-736/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Продан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції державної виконавчої служби м. Києва, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції державної виконавчої служби м. Києва, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, житлова площа якої становить 29,5 кв.м., загальна площа 45,2 кв.м., після смерті батька - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року; визнати за ним право власності на спадкове майно, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, житлова площа якої становить 29,5 кв.м., загальна площа 45,2 кв.м., після смерті бабусі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року; зняти арешт з ? частини квартири АДРЕСА_1, який було накладено постановою відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві б/н від 29.02.2000 року, реєстраційний номер обтяження: 1386289, на майно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане Жовтневою державною адміністрацією від 30.12.1996 року.

Іншими співвласниками даної квартири були: його батько - ОСОБА_3 та його бабуся ОСОБА_4 в рівних долях по 1/3 частки.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер його батько - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частини квартири АДРЕСА_3. За час свого життя його батько заповіту не склав. Бабуся - ОСОБА_4 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті свого сина - ОСОБА_3, не зверталася, спадщину не отримувала.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла його бабуся - ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частина квартири АДРЕСА_3. За час свого життя ОСОБА_4 заповіту не склала.

В установлений строк, як зазначає позивач, він звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_3 та після смерті його бабусі - ОСОБА_4.

Звернувшись до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкового майна, йому стало відомо, що на ? частину квартири АДРЕСА_4, накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС Жовтневого районного управління юстиції Підварко О.В. від 29.02.2000 р.

П'ята Київська державна нотаріальна контора постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2340/01-31 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 у зв'язку з тим, що на ? частину квартири АДРЕСА_3 накладено арешт, та запропоновано позивачу звернутися до суду.

Позивач зазначає, що вироком Залізничного районного суду м. Києва від 13.05.1998 року ОСОБА_3 було засуджено за ч. 2 ст. 141 КК України до позбавлення волі на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна в дохід держави.

19.09.1998 року на виконання вироку суду в частині конфіскації майна, яке належить ОСОБА_3, Залізничним районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі №1-175, на підставі якого ВДВС Жовтневого районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження.

29.02.2000 року державним виконавцем ВДВС Жовтневого районного управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_3.

07.06.2000 року державним виконавцем ВДВС Жовтневого районного управління юстиції складено акт про відсутність у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, майна.

07.06.2000 року державним виконавцем ВДВС Жовтневого районного управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що майно, яке належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності не виявлено згідно акту та запитів БТІ, ДАІ, Ощадбанку.

28.02.2002 року державним виконавцем ВДВС Святошинського (Жовтневого) районного управління юстиції було винесено постанову про закриття виконавчого провадження.

Таким чином, у зв'язку з тим, що державний виконавцеь відділу державної виконавчої служби Святошинського (Жовтневого) районного управління юстиції м. Києва в порушення вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не вжив дій щодо закінчення виконавчого провадження, а саме не зняв арешт з ? частини вищевказаної квартири, позивач на даний час не має змоги оформити спадкове майно після смерті його батька та бабусі, що порушує його права та інтереси, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов та розглядати справу за його відсутності.

Від відповідача Київської міської ради до суду надійшли письмові заперечення по справі, за змістом яких Київська міська рада вважає себе неналежним відповідачем у справі, крім того, вважає, що позовна вимога про визнання права власності є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки у разі зняття арешту з частини квартири позивач може оформити спадкові права в нотаріальному порядку. Тому Київська міська рада просить слухати справу без участі їх представника та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.а.с. 59-61).

Треті особи Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції державної виконавчої служби м. Києва в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких пояснень чи заперечень що заявлених позовних вимог до суду не надійшло.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане Жовтневою державною адміністрацією від 30.12.1996 року (а.с. 15).

Іншими співвласниками даної квартири були: батько позивача - ОСОБА_3 та бабуся позивача - ОСОБА_4 в рівних долях по 1/3 частки.

Відповідно до даних свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 10 квітня 2007 року, серії НОМЕР_1 батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 24).

За час свого життя ОСОБА_3 заповіту не склав.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та батьки.

Таким чином, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 були позивач та його бабуся.

10 липня 2007 року бабуся, ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадкового майна після смерті свого сина - ОСОБА_3.

11 липня 2007 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №595 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с.а.с. 88-106).

Зі спадкової справи № 595 вбачається, що ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 не отримувала. Позивач, ОСОБА_1 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався.

Відповідно до даних свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25 грудня 2015 року, серії НОМЕР_2, бабуся позивача - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с. 25).

За час свого життя ОСОБА_4 заповіту не склала.

16 червня 2011 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_3 та після смерті його бабусі - ОСОБА_4.

16 червня 2011 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №466/2011 після смерті ОСОБА_4 (а.с.а.с. 107-143.

З постанови державного нотаріуса П'ятої Київської державної нотаріальної контори Наумова В.В. № 2340/01-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії видно, що позивачу, ОСОБА_1, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, та належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, у зв'язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт (а.с.а.с. 153-154).

Так, встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Києва від 13 травня 1998 року ОСОБА_3 було засуджено за ч. 2 ст. 141 КК України до позбавлення волі на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна в дохід держави (а.с.а.с. 14-15).

15.09.1998 року на виконання вироку суду в частині конфіскації майна, яке належить ОСОБА_3, Залізничним районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі №1-175, на підставі якого ВДВС Жовтневого районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження (а.с.а.с.16-17).

29.02.2000 року державним виконавцем ВДВС Жовтневого районного управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_3 (а.с. 18).

07.06.2000 року державним виконавцем ВДВС Жовтневого районного управління юстиції складено акт про відсутність у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, майна (а.с. 19).

07.06.2000 року державним виконавцем ВДВС Жовтневого районного управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що майно, яке належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності не виявлено згідно акту та запитів БТІ, ДАІ, Ощадбанку (а.с. 20).

28.02.2002 року державним виконавцем ВДВС Святошинського (Жовтневого) районного управління юстиції було винесено постанову про закриття виконавчого провадження (а.с. 21).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч.ч. 1,2 ст.1221 ЦК України).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК України).

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України засобом захисту свого права є визнання права.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності.

Зважаючи на вище наведене, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та після смерті бабусі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 позивачем не отримано, зважаючи на перебування вищевказаної квартири під арештом.

Виконавче провадження, яке було відкрите і повинно було бути закінчено в зв'язку зі смертю боржника згідно п. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» на даний час закрито ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, але арешт з нерухомого майна не знято, що підтверджується постановою ВДВС від 28.02.2002 року (а.с. 21).

За наведених обставин позовні вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3 та після померлої ОСОБА_4 права власності на спадкове майно, що складається з 2/3 частини квартири АДРЕСА_3, а також зняття арешту з ? частини зазначеної квартири, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216-1221, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 27, 31, 60, 209, 213-215, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції державної виконавчої служби м. Києва, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове майно, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, житлова площа якої становить 29,5 кв.м., загальна площа 45,2 кв.м., після смерті батька - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове майно, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, житлова площа якої становить 29,5 кв.м., загальна площа 45,2 кв.м., після смерті бабусі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Зняти обтяження у вигляді арешту з ? частини квартири АДРЕСА_1 з виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, реєстраційний запис від 18.10.2004 р. 11:06:05 за № 1386289, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві б/н від 29.02.2000 року на майно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн