У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07 липня 2008 року між сторонами був укладений договір № 77.1/АК-01228.08.2 за яким відповідач відкрив позивачу відновлювальну кредитну лінію на суму 12801,99 доларів США строком до 07 липня 2015 року із сплатою 7,7 % річних за його використання.

Згідно до п. 3.6 Договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язаний сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

Станом на 20 серпня 2015 року сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості становила 501 626,59 грн, сума заборгованості за відсотками 10,37 доларів США.

Зазначаючи про незаконність положень п. 3.6 вищевказаного кредитного договору, з підстав наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, як споживача послуг, порушення законодавства, зокрема норм ст. ст. 5, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив визнати недійсним п. 3.6 кредитного договору № 77.1/АК-01228.08.2.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Разом з тим, заявник подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте у касаційній скарзі ним заявлено клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивач звернувся до суду з указаним позовом з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова