АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6782/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/1373/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника Тернопільського

об'єднаного управління Пенсійного фонду

України Тернопільської області - Підгірського

Олега Олеговича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року по справі за позовом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів,

ВСТАНОВИЛА:

20.05.2017 року Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі Пенсійний фонд) звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що пенсія виплачена відповідачу на підставі постанови Тернопільського міськрайонного суду від 02.03.2011року, якою зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії починаючи з 21.07.2010 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії - за 2009 рік з врахуванням виплачених сум.

08.11.2013 року вказану постанову суду першої інстанції скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду і у задоволенні позовних вимог відмовлено, проте вказана постанова отримана об'єднаним управлінням лише 17.10.2016 року.

У зв'язку з цим, за період з моменту винесення постанови Львівським апеляційним адміністративним судом до моменту отримання її об'єднаним управлінням виникла переплата пенсії в сумі 8900,78 грн. Позивач вважає, що вказані кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.10.2017 року в задоволенні позову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовлено, оскільки судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів.

В апеляційній скарзі Пенсійний фонд просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вказує, що суд не надав належної оцінки факту скасування Львівським апеляційним адміністративним судом постанови Тернопільського міськрайонного суду від 02.03.2011року, на підставі якої було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2

В судовому засіданні представник Пенсійного фонду апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

Враховуючи вказане, відсутність доказів поважності причин через які учасник цивільного процесу не може прибути в судове засідання, колегія суддів не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності, належно повідомленого учасника процесу.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем коштів.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки висновок суду достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що пенсія виплачена відповідачу на підставі постанови Тернопільського міськрайонного суду від 02.03.2011року, якою зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії починаючи з 21.07.2010 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії - за 2009 рік з врахуванням виплачених сум.

08.11.2013 року вказану постанову суду першої інстанції скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду і у задоволенні позовних вимог відмовлено, але вказана постанова отримана об'єднаним управлінням лише 17.10.2016 року (а.с. 4-5).

Відповідно до розпорядження начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 07.11.2016 року, - установлено, що сума переплати пенсії ОСОБА_2 становить 8900,74 грн., згідно з довідкою відділу з призначення, перерахунку та виплати пенсії утворилася за період з 08.11.2013 року по 30.11.2016 року (а.с 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку, недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Такий правовий висновок викладений і в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Враховуючи вказане колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивачем не доведено вину відповідача, то відповідно відсутні правові підстави для стягнення виплачених сум пенсії.

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що суд не надав належної оцінки факту скасування Львівським апеляційним адміністративним судом постанови Тернопільського міськрайонного суду від 02.03.2011 року, на підставі якої було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2, з наступних підстав:

Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду постановлена 08.11.2013 року (а.с. 4-5);

переплата пенсії утворилась за період з 08.11.2013 року по 30.11.2016 року (а.с 6);

в рішенні від 26 квітня 2007 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27);

Пенсійний фонд подавши апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду був обізнаний про судове провадження за своєю апеляційною скаргою, однак не цікавився результатами розгляду поданої апеляційної скарги та не вживав заходів щоб отримати постанову від 08.11.2013 року;

згідно супровідного листа Львівського апеляційного адміністративного суду (а.с.4), Пенсійний фонд звернувся з запитом про отримання постанови від 08.11.2013 року тільки 29.09.2017 року;

Відповідно до ч.1 і ч.3 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Можливість сторони дізнатись про стан відомого їй судового провадження залежить від волевиявлення самої сторони, тобто має суб'єктивний характер.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Враховуючи факт не доведення позивачем вини ОСОБА_2, відсутність рахункової помилки з боку позивача то відповідно відсутні правові підстави для стягнення з неї виплачених сум пенсії.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді