Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_6, про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації, встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргоюОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_6, про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації, встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Наобґрунтування своїх вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_8, яка останнім часом проживала за адресою: АДРЕСА_1. Зазначала, що вона є дочкою померлої ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом відділу реєстрації актів цивільного стану від 01 листопада 2000 року за № 535, довідкою про укладення шлюбу від 11 червня 2001 року з перекладом з німецької мови на російську мову, свідоцтвом про народження серії-НОМЕР_1, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29 грудня 1998 року. Зазначала, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на наступне майно: 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 18 грудня 2006 року та на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області; Ѕ частини земельної ділянки, площею 489,0 кв. м по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно з державним актом від 20 лютого 2007 року. Факт належності земельної ділянки ОСОБА_8 підтверджено копією рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2010 року. Вказувала, що вона звернулась в установлений законом строк до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. шляхом подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

За збігом шести місяців з часу подачі заяви, вона звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_8, зазначивши, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на домоволодіння по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 489,0 кв. м за цією ж адресою. Звернувшись до комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» з метою отримання копій правовстановлюючих документів на спадкове майно ОСОБА_8 отримала: копію свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 18 грудня 2006 року; технічний паспорт; копію рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2010 року.

З аналізу рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2010 року вона встановила, що померлій ОСОБА_8 та ОСОБА_5 належить земельна ділянка, площею 489,0 кв. м по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно з державним актом від 20 лютого 2007 року.

Зазначала, що 27 жовтня 2015 року їй було надано письмове роз'яснення нотаріуса Сопільняк А.О., відповідно до якого нотаріус вказав, що згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів з відповідною реєстрацією на спадкове майно.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 328, 1261, 1269, 1270 ЦК України ОСОБА_4, з урахуванням зміни предмета та підстави позову, просила суд: визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 27 904944 від 22 січня 2016 року, державного реєстратора Слуцької Л.В., Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, згідно з яким зареєстровано право власності на Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 та скасувати державну реєстрацію; встановити факт, що має юридичне значення, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, являється її матір'ю; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ј частини домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частини земельної ділянки, площею 489,0 кв. м по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка належить ОСОБА_8 на підставі державного акта від 20 лютого 2007 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 27 904944 від 22 січня 2016 року, державного реєстратора Слуцької Л.В., Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, згідно з яким зареєстровано право власності на Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 та скасовано державну реєстрацію.

Встановлено факт, що має юридичне значення, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на ј частини домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частини земельної ділянки, площею 489,0 кв. м по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка належить ОСОБА_8 на підставі державного акта від 20 лютого 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на нерухоме майно: 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою черкаськоюдержавною нотаріальною конторою 18 грудня 2006 року та на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області; на 1/2 частини земельної ділянки, площею 489,0 кв. м по АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, - згідно з державним актом від 20 лютого 2007 року (а.с. 35-36;43; 118-119).

Факт належності земельної ділянки ОСОБА_8 підтверджено копією рішення судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2010 року (а.с. 37-38).

Дослідивши спадкову справу, оформлену після смерті ОСОБА_8, судомвстановлено, що позивачка ОСОБА_4 і відповідачка ОСОБА_5 в установлений законом строк звернулися до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу СопільнякА.О., із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 (а.с.114-115).

27 жовтня 2015 року на запит представника позивачки ОСОБА_4 було надано письмове роз'яснення приватного нотаріуса Сопільняк А.О., в якому нотаріус вказав, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно , яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів з відповідною реєстрацією на спадкове майно.

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_5вказувала, що 10грудня 2010 року матір сторін у справі ОСОБА_8 за договорами довічного утримання відчужила належні їй на праві приватної власності 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 489,0 кв. м за вказаною адресою, призначеною для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. І набувачем за договорами довічного утримання від 10 грудня 2010 року, які належним чином зареєстровані, є вона відповідачка, тому на момент відкриття спадщини ОСОБА_8 не була власником зазначеного в позовній заяві майна .

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На момент відкриття спадщини спадкодавиця ОСОБА_8 відчужила належні їй 1/2 частини жилого будинку та 1/2частини земельної ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, право власності на які набула відповідач.

Отже, правильними є висновки апеляційного суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та безпідставними.

Правильними є висновки апеляційного суду і про те, що позивачка не надала суду докази, що підтверджують відсутність можливості встановлення факту, що вона є дочкою померлої ОСОБА_8, в досудовому порядку.

Встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення, необхідно позивачці для оформлення спадщини в судовому порядку. Оскільки ж предмет спору відсутній, то немає необхідності й встановлювати юридичний факт.

Встановлено, що дійсно, 10 грудня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були укладені два договори довічного утримання, за якими ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_5належні їй, ОСОБА_8 на праві приватної власності 1/2 частинижитлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 та на 1/2 частиниземельної ділянки, площею 489,0 кв. м, за цією ж адресою, а ОСОБА_5 зобов'язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_8, забезпечувати її харчуванням , доглядом, необхідною допомогою та в разі її смерті - поховати. Щомісячна вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 400 грн.

Вказані договори довічного утримання були нотаріально посвідчені належним чином 10 грудня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. за реєстровими номерами відповідно № 6037 та № 6039 та зареєстровані в Державному реєстрі правочинів вказаною датою (10 грудня 2010 року) відповідно за № 4250242 та № 4250328 (витяги з Державного реєстру правочинів відповідно № 9362404 та № 9362466 ) (а.с. 64-67).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 22 січня 2016 року державним реєстратором Черкаського міського управління юстиції Слуцькою Л.В., вбачається, що 21 січня 2016 року була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок (об'єкт житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1. Номер запису про право власності -12984371. Підставою виникнення права власності зазначено договір довічного утримання, серія та номер 6037, виданий 10грудня 2010 року приватним нотаріусом Сопільняк А.О.; свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 1-4901, виданий 18грудня 2006 року Державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О.

У відповідності до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з положеннями ст. 745 ЦК України в редакції до змін, внесених Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. І).

Частиною 2 ст. 745 встановлено, що договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Вказаним вище Законом від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ була виключена норма ч. 2 ст. 745 ЦК України. Тобто на час укладення договору (правочину) довічного утримання між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 від 10 грудня 2010 року обов'язковим залишалось лише нотаріальне посвідчення правочину як щодо передачі набувачеві рухомого так і нерухомого майна.

Статтею 748 ЦК України передбачено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК Україниправо власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, яка діяла до прийняття Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації .

Отже правильним є висновки апеляційного суду про те, що дана норма не існувала вже на час укладення договору довічного утримання між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 10 грудня 2010 року.

Вищевказаним Законом від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ були внесені зміни і в частину 3 ст. 640 ЦК України, яка регламентує (визначає) момент укладення договору.

За раніше існувавшою нормою ч. 3 ст. 640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Після внесення змін вищевказаним законом № 1878-VІ згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Дана норма, що діяла на час укладення договору (правочину) довічного утримання між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 10 грудня 2010 року, встановлює дійсність укладеного правочину таоформленого з дотриманням вимог чинного на той час законодавства.

Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 01 квітня 2011 року «Особливості посвідчення договору довічного утримання (догляду)» зазначено «Момент виникнення прав та обов'язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов'язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис».

Встановлено, що право власності на частину жилого будинку та земельної ділянки, набутих за договорами довічного утримання відповідач зареєструвала вже після смерті матері, як зазначалось вище, - 21 січня 2016 року. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено обмежень власника майна у строках, протягом яких має бути проведено державну реєстрацію права власності на таке майно.

Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як встановлено у справі, з урахуванням змін в діючому законодавстві, про що зазначено вище, на час укладення договорів довічного утримання (догляду) між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 від 10 грудня 2010 року чинним законодавством не передбачалась обов'язкова державна реєстрація даного виду договорів, із нею не пов'язувалась чинність правочину .

Разом з тим, статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість так і правочинів щодо нерухомості.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації, що не було враховано судом першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, правильно визначився з нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що реєстрація правочинів - договорів довічного утримання між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в день їх нотаріального посвідчення - 10 грудня 2010 року свідчить про укладення договорів довічного утримання з дотриманням вимог, чинного на той час законодавства і про перехід права власності на Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, за вказаною вище адресою, та на Ѕ частини земельної ділянки, площею 489,0 кв. м, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою, до набувача за договорами - ОСОБА_5 Враховуючи вищевикладені обставини, правильними є висновки апеляційного суду про те, що немає підстав для визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27904944 від 22 січня 2016 року державного реєстратора Слуцької Л.В. Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, згідно якого зареєстровано право власності на Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 та для скасування зазначеної державної реєстрації.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Т.О.Писана

О.В.Попович