Справа № 678/285/16-ц
Провадження № 2-678-25/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретаря Козка Л.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Летичів справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконною підвищення процентної ставки, недійсною умову кредитного договору, зобовязання провести перерахунок, визнання нікчемною умови договору, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви ОСОБА_1, яка надійшла до суду 16 серпня 2016 року, усних пояснень позивача та його представника в судовому засіданні, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №НМL0GA від 07 квітня 2008 року про те, що Банк зобовязується надати кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07 квітня 2008 року по 07 квітня 2028 року включно у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 25500,00 доларів США.

Позивач вказує, що: Банк з 01 лютого 2009 року, всупереч ч. 2 ст. 1056 ЦК України, в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки без погодження та повідомлення позичальника, що тягне за собою нікчемність п.п. 2.3.1 п. 2.3 кредитного договору на підставі ч. 3 ст. 1056 ЦК України, оскільки право Банку збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною з 09 січня 2009 року і процентна ставка повинна залишатись без зміни; пп. 2.3.3. п. 2.3 кредитного договору носить дискримінаційний характер, оскільки передбачає розірвання договору кредитором в разі відмови позичальника від укладення договорів іпотеки, поруки, страхування з надсиланням позичальнику відповідного повідомлення, тому така умова є недійсною; Банк немає права в односторонньому порядку збільшувати встановлений договором розмір процентів, така умова договору є нікчемною.

Посилаючись на те, що в звязку з неправомірними діями ПАТ КБ «ПриватБанк» зазнав фізичних та душевних страждань, які полягають у порушенні звичайного ритму життя, оскільки після звільнення з лав ЗСУ як інвалід війни 3 групи і повернення із зони АТО ще не адаптувався, перебував на стаціонарному лікуванні, а зневажливе ставлення працівників Банку його пригнічує, вони безпідставно підняли відсоткову ставку за договором, не реагували на його заяви, відмовляли у зверненнях, тому цим заподіяно моральну шкоду.

Враховуючи зазначені обставини позивач просить:

визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по збільшенню з 09 січня 2009 року процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором №НМL0GA від 07 квітня 2008 року;

визнати недійсною з 09 січня 2009 року умову п. 2.3.3 кредитного договору №НМLOGA від 07 квітня 2008 року в частині щодо такої події як право Банку при виникненні кожної з наступних подій зокрема відмови Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п. 2.2.7 даного договору згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальнику відповідного повідомлення;

зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок неправомірно нарахованої процентної ставки за користування кредитом та нараховувати проценти по кредитному договору НМL0GA від 07 квітня 2008 року в попередній сумі, зазначеній при заключенні кредитного договору;

визнати нікчемним п. 2.3.1 кредитного договору НМL0GA від 07 квітня 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк»;

стягнути одноразово з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та вказала, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір НМL0GA від 07 квітня 2008 року згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 25500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних з кінцевим терміном повернення 07 квітня 2028 року. В п. 2.3.1 кредитного договору передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом. У звязку з наявністю відповідних підстав, які не залежали від волевиявлення однієї із сторін договору, а саме: з 30 квітня 2008 року змінилася облікова ставка НБУ 12%; змінився курс долара США до гривні у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання договору, тому 29 вересня 2008 року для позивача направлено повідомлення про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором з 12% річних до 15,12% річних. Враховуючи зазначене ініціювання Банком підвищення процентної ставки за кредитом відбулося у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зміни, які внесені до ЦК України (ст. 1056-1) Законом України №661-VI від 12 грудня 2008 року не можуть регулювати відносини, які виникли до моменту набрання чинності цим законом, а враховуючи те, що право Банку збільшити процентну ставку шляхом надсилання відповідного повідомлення позивачу було реалізовано до набрання чинності цим законом, тому Банк діяв відповідно до умов кредитного договору та в рамках чинного законодавства і відсутні факти необґрунтованого підвищення процентної ставки за кредитом. На момент укладення кредитного договору ст. 1056-1 ЦК України не було, тобто не було заборони банкам змінювати розмір відсоткової ставки, у звязку з чим немає підстав визнавати п. 2.3.1 кредитного договору недійсним. Відшкодування моральної шкоди кредитним договором не передбачено, тому і в цій частині позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Представником Банку акцентується також увага на тому, що кредитний договір було укладено 07 квітня 2008 року, тому строк позовної давності за вимогами про визнання частини договору недійсним починає свій перебіг з 08 квітня 2012 року, а строк позовної давності за вимогами про визнання дій банку неправомірними починає свій перебіг з 12 листопада 2008 року, коли позичальник почав сплачувати новий розмір щомісячного платежу за підвищеною ставкою, тому трирічний строк позовної давності пропущено, що є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Так, 07 квітня 2008 року між ПриватБанк (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір НМL0GA відповідно до якого Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти: шляхом видачі готівки через касу на строк з 07 квітня 2008 року по 07 квітня 2028 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії (Кредит) у розмірі 25500,00 доларів США на наступні цілі: 21000,00 доларів США - на споживчі цілі, 420,00 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 120 доларів США страхування майна, 105,00 доларів США особисте страхування, а також у розмірі 4500,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 кредитного договору. Щомісячний платіж складає 240,86 доларів США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VІ, який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено ст. 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція ст. 1056-1 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2355цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ.

У пункті 2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору №НМL0GA від 07 квітня 2008 року зазначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10 % порівняно з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення цього договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Аналогічні вимоги містять Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808.

За правилами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору від 07 квітня 2008 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до п. 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п. 114 вищезазначених Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

З огляду на зазначене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Вказана правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України 308/22362/13-ц від 30 листопада 2016 року.

29 вересня 2008 року ПриватБанк проінформував ОСОБА_1 листом про те, що у звязку із значним подорожчанням грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищенням рівня облікової ставки НБУ з 8,5 до 12 відсотків, з метою виконання зобовязань перед своїми вкладниками, ПриватБанк змушений вимагати зміни умови кредитного договору №НМL0GA від 07 квітня 2008 року і починаючи з 12 жовтня 2008 року відсоткова ставка за кредитним договором складатиме 15,12% на рік. Розяснено, що ОСОБА_1 має можливість змінити валюту кредитування з доларів США на Євро, при цьому відсоткова ставка буде менше на 0,1% і складатиме 11,90% на рік, або з доларів США на гривню, при цьому відсоткова ставка буде 26,16%. Якщо ОСОБА_1 не згідний із змінами кредитного договору запропоновано в строк не пізніше 05 жовтня 2008 року звернутися до Банку, надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі. У разі згоди щодо змін умов кредитування за кредитним договором, встановлення таких змін буде здійснено автоматично 12 жовтня 2008 року без будь-яких додаткових дій зі сторони ОСОБА_1

Доказів того, що ОСОБА_1 отримав вказаний лист з Банку матеріали справи не містять.

Разом з тим, із виписки по рахунку за період з 07 квітня 2008 року по 10 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 своєчасно сплачував необхідні платежі за кредитним договором №НМL0GA від 07 квітня 2008 року у період зміни відсоткової ставки в розмірі саме збільшеної відсоткової ставки.

На думку суду вказана обставина свідчить про виконання умов кредитного договору позивачем в умовах зміни відсоткової ставки і добровільна згода з новими умовами, тому суд вважає, що Банк довів дотримання передбаченої кредитним договором процедури належного сповіщення Позичальника про зміну розміру процентної ставки.

З досліджених судом обставин вбачається, що в банку виникло право збільшити в односторонньому порядку розмір процентів у зв'язку зі зміною облікової ставки НБУ та збільшенням курсу долара США до гривні.

Рішення про збільшення розміру процентів прийнято Банком 29 вересня 2008 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Крім того, в додатковій угоді №1/1-1 від 12 липня 2010 року до кредитного договору №НМL0GA від 07 квітня 2008 року, яка підписана ОСОБА_1, вказано, що починаючи з 12 липня 2010 року новий розмір річної відсоткової ставки складає 14,62%. Умови договору, що не були змінені додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують обовязковість для них таких умов. Додаткова угода є невідємною частиною кредитного договору і набирає чинності з моменту підписання її сторонами.

10 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» проінформував ОСОБА_1 про те, що відсоткова ставка за договором №НМL0GA від 07 квітня 2008 року змінювалась: 10 квітня 2008 року 12,00%, 13 жовтня 2008 року 15,12%, 12 липня 2010 року 14,62%, 21 серпня 2014 0,00%, 18 вересня 2015 року 14,62%.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає, що відповідач діяв відповідно до умов кредитного договору, порушень прав позивача не було, тому підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Щодо заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування строку позовної давності і відмови у позові у звязку з його пропуском, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

В судовому засіданні судом з пояснень позивача та його представника, представника відповідача зясовано, що позивач платежі по кредитному договору сплачував протягом тривалого часу, тобто свої кредитні зобовязання позивач визнавав.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду з вищеозначеним позовом.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 31, 60, 212, 215 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_4

Суддя Летичівського

районного суду ОСОБА_4