Справа № 570/4630/15-ц
Номер провадження 2/570/70/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Таргоній М.В.

з участю секретаря Беднарчук Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу з питань державної реєстрації Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору дарування і скасування його державної реєстрації, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом до відповідачів. Просив:

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 - від 28.12.2012 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстр. № запису 194-186), здійснену на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14.12.2012 р.;

- визнати недійсним договір дарування вказаної квартири, укладений 19.08.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук В.К.

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 - від 19.08.2014 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстр. № запису 6723040), здійснену на підставі згаданого договору дарування від 19.08.2014 року.

В обґрунтування вимог зазначено, що ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27.05.2010 року визнано та затверджено мирову угоду, згідно якої визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 - 67/100 частин та ОСОБА_2 - 33/100 частини.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14.12.2012 р. виділено цілою ідеальною часткою належні ОСОБА_2 33/100 частини у вказаному будинку. 28.12.2012 року на підставі зазначеного рішення суду за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. В подальшому, вказане рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14.12.2012 р. скасовано рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04.11.2014 р.

В листопаді 2015 року позивач звернувся в реєстраційну службу Рівненського районного управління юстиції ГУ юстиції в Рівненській області із заявою про реєстрацію за ним права власності 67/100 частин у вказаному будинку. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 16 листопада 2015 року відмовлено у державній реєстрації за ОСОБА_1 права власності на зазначену частку 67/100 частин згаданого житлового будинку за вказаною адресою в АДРЕСА_1. Причиною відмови у такій реєстрації вказано те, що із вказаного об'єкту нерухомості на підставі рішення суду виділено новий об'єкт (квартиру № 2).

Оскільки скасовано рішення суду, на підставі якого здійснено реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1, позивач вважає недійсними відомості про реєстрацію та вказує необхідність скасування такої реєстрації.

Також, вказано у позові, що 19.08.2014 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук В.К. Згідно договору до ОСОБА_3 перейшло право власності на згадану квартиру АДРЕСА_1. Покликаючись на положення ч. 1 ст. 203 ЦК України та вважаючи такою, що підлягає скасуванню реєстрацію права власності за попереднім власником - ОСОБА_2, позивач просив визнати недійсним вказаний договір дарування.

Крім того, вважаючи недійсним зазначений договір дарування від 19.08.2014 року, позивач вказує про необхідність скасування, здійсненої на підставі такого договору, державної реєстрації права власності від 19.08.2014 року на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 пред'явлені вимоги підтримали повністю, покликаючись на обставини зазначені в позові та письмових заявах. Пояснювали, що реєстрація за ОСОБА_2 права власності на згадану квартиру АДРЕСА_1 та подальше укладення договору дарування та реєстрація права власності на набувачем ОСОБА_3 порушує права ОСОБА_1, як співвласника у спільній частковій власності на вказаний житловий будинок.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Сидоренко М.П. пред'явлені вимоги не визнали. Просили відмовити в позові, вказуючи на його безпідставність та необгрунтованість. Відповідач ОСОБА_2 також пояснила, що 2010 році на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди зареєструвала право власності на 33/100 частини, із зазначенням приміщень в будинку та господарських будівель, згідно варіанту розподілу вказаного об'єкту нерухомості між нею та її батьком ОСОБА_1 В 2012 році на підставі рішення суду та згідно висновків БТІ зареєструвала право власності на виділену частку - квартиру № 2 у зазначеному будинку. Також укладено із Великожитинською сільською радою договір оренди земельної діляки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд за вказаною адресою. Вважає свої дії правомірними, та такими, що не порушують права ОСОБА_1 Представник відповідача - адвокат Сидоренко М.П. вказував про законність дій відповідачів, відсутність порушення прав позивача, та з урахуванням таких міркувань просив відмовити в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засіданні не з'являвся, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно ст. 74 ЦПК України. Подано до суду письмові заперечення проти позову, за змістом яких відповідач ОСОБА_3 просив відмовити в позові. Вказано у запереченнях про те, що укладаючи мирову угоду, затверджену ухвалою суду від 27.05.2010 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при визначені часток кожного із них у вказаному будинку з надвірними будівлями, фактично погодили й поділ майна в натурі, оскільки вказано про виділення кожному з них конкретних приміщень в будинку та господарських будівель. Покликаючись на ч. 2 ст. 367 ЦК України, вважає, що право спільної часткової власності між вказаними співвласниками було припинено. Вказується також і про рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16.12.2013 р. у цивільній за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яким встановлено порядок користування земельною ділянкою. Вважає, що діями відповідачів права позивача не порушені, та у зв'язку із безпідставністю пред'явлених вимог просив відмовити в позові.

Представник відділу з питань державної реєстрації Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області (замінений відповідач, як правонаступник реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції ГУ юстиції в Рівненській області) Свінцицька О.М. в судові засіданні позов не визнала. Пояснила, що право власності на частину будинку зареєстровано за ОСОБА_1, надала в підтвердження цього відповідний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.06.2010 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.11.1988 року виконавчим комітетом Рівненської районної ради за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності (67/100 частин) на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 192).

На підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 27.05.2010 року по справі № 2-405/10 зареєстровано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності (33/100 частин) на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 192).

Зазначеною ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27.05.2010 року визнано та затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у цивільній справі № 2-405/2010. Згідно ухвали суду сторони (ОСОБА_2 та ОСОБА_1.) погодили провести розподіл спірного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1. Сторони домовились про закріплення за ними права власності на частину житлового будинку згідно із запропонованим варіантом № 1 висновку будівельно-технічного дослідження від 25.05.2010 року № 184, який є невід'ємною частиною мирової угоди. За вказаним варіантом розподілу за ОСОБА_2 визнається право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з приміщень: частини коридору 1-1, комори 1-9, житлової 1-7, житлової 1-8, літньої кухні-сараю "В", погрібу "Г", 1/2частини огорожі №1, 1/2 частини огорожі №2, 1/2 частини замощення 1, а всього на суму 41 тис. 793 грн., що становить 33/100 ідеальної частини від всього будинковолодіння.

За вказаним варіантом розподілу за ОСОБА_1 визнається право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з приміщень: частини коридору 1-1, коридору 1-2, житлової 1-3, коридору 1-4, комори 1-5, житлової 1-6, коридору 1-11, кухні 1-12, комори 1-13, ванної 1-14, коридору 1-15, коридору 1-10, котельні 1-16, вхідних сходів "а", літньої кухні "Б", сараю "Д", погрібу "З", вбиральні "Є", 1/2 частини огорожі № 1, 1/2 частини огорожі № 2, 1/2 частини замощення 1, а всього на суму 86 тис. 951 грн., що становить 67/100 ідеальної частини від всього будинковолодіння.

Вказано про необхідність виконати ряд робіт щодо закладання дверних проходів, влаштування перегородок в приміщеннях та входів, влаштувати автономних інженерних систем, (водопостачання, водовідведення, опалення, електропостачання, газопостачання). визначено порядок виконання таких робіт. Вказано про відсутність у сторін претензій один до одного з приводу даного будинковолодіння (а.с. 7).

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За згаданою ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27.05.2010 року вказаний житловий будинок було поділено в натурі між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Вказано про виділення кожному із співвласників відповідної частини, як ідеальної. Із урахуванням положень ст. 367 ЦК України право спільної часткової власності на таке майно припиняється.

Рішенням Великожитинської сільської ради № 205 від 25.09.2012 року виділеній ОСОБА_2 частині будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14.12.2012 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Великожитинської сільської ради ОСОБА_2 повторно виділено цілою ідеальною часткою частину у вказаному будинку (33/100). Крім тих приміщень, які вже були виділені ОСОБА_2 при поділі будинку за згаданою ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27.05.2010 року про затвердження мирової угоди, - зазначено про виділення ОСОБА_2 добудованих в належній їй частині будинку приміщень, а також сараїв "Е" та "Ж".

28.12.2012 року на підставі зазначеного рішення суду за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9).

В подальшому право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 - на підставі договору дарування від 19.08.2014 року укладеного між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчук В.К. (а.с. 13-14).

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04.11.2014 р. скасовано зазначене рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14.12.2012 р. В задоволенні позову ОСОБА_2 до Великожитинської сільської ради про визнання ідеальної частки будинковолодіння цілою - відмовлено, оскільки до участі в справі не залучено ОСОБА_1, та вказано, що зазначення відповідачем сільську раду - не відповідає ст. 33 ЦПК України (а.с. 10).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 16 листопада 2015 року відмовлено у державній реєстрації за ОСОБА_1 права власності на зазначену частку 67/100 частин згаданого житлового будинку за вказаною адресою в АДРЕСА_1. Причиною відмови у такій реєстрації вказано те, що із вказаного об'єкту нерухомості на підставі рішення суду виділено новий об'єкт - квартиру № 2 (а.с. 11).

Суд вважає, що при зверненні ОСОБА_9 про реєстрацію за ним 67/100 частини вказаного будинковолодіння, та прийнятті реєстратором зазначеного рішення, залишилася поза увагою та обставина, що таке право власності за ОСОБА_9 уже зареєстровано згіднго свідоцтва свідоцтва про право власності, виданого 10.11.1988 року виконавчим комітетом Рівненської районної ради за ОСОБА_1 (а.с. 192), а поділ вказаного об'єкту нерухомості між сторонами проведено згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 27.05.2010 року (а.с. 7).

Тому доводи позивача про порушення діями відповідачів його права власності на майно зі змісту позовної заяви та з пояснень позивача та його представника не встановлено.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачем не доведено порушення його права власності на вказане майно, а його вимоги а вимоги про скасування реєстрації права власності є і безпідставні і не обгрунтовані.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу.

Принцип "пропорційності" передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання."

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Позивач, посилаючись на положення ч. 1 ст. 203 ЦК України, як на підставу недійсності договору дарування, не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідачі, укладаючи вказаний договір дарування порушили його (позивача) право власності на майно. Та із урахуванням припинення права спільної власності на майно внаслідок його поділу між сторонами, не доведено порушення прав позивача як співвласника.

При цьому, обставин, які б дали суду підстави вважати оспорюваний договір дарування нікчемним судом не встановлено і такі дані в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивач не є стороною оспорюваного договору дарування.

Таким чином доводи позивача про порушення відповідачами його права власності у зв'язку з вчиненням вказаного правочину суд вважає безпідставними, оскільки базуються на власному припущенні та суб'єктивному тлумаченні положень ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст. 10-11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215-216, 361-362, 367, 717 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу з питань державної реєстрації Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору дарування і скасування його державної реєстрації.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Таргоній М.В.