АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою через представника ОСОБА_3, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Іллічівське» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ПрАТ «Київський страховий дім», в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 145 574, 74 грн, а з ПрАТ «Київський страховий дім» 50 000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 01.04.2015 року в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та «Мазда», д.н. НОМЕР_2, під її керуванням, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 05.06.2015 року № 193, вартість матеріального збитку, заподіяного їй, як власнику автомобіля «Мазда», д.н. НОМЕР_2, станом на 05.06.2015 року становить 195 547,74 грн. Цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «СК «Київський страховий дім» та ліміт відповідальності за заподіяну майнову шкоду складає 50 000 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.08.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 758/11858/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/10756/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Супрун Г.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував положення ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір зберігає свою силу. ОСОБА_4 є правонаступником по договору страхування, який укладено з ПрАТ «Київський страховий дім», правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом та у разі настання страхового випадку, завдана шкода повинна бути виплачена страховиком. Коригуючий коефіцієнт допущення чи недопущення до управління ТЗ осіб, водійський стаж яких менше 3- років впливає на розмір страхового платежу, який сплачує страхувальник при оформленні договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте жодним чином не впливає на забезпеченість чи не забезпеченість транспортного засобу за таким договором. Крім того, відмову у позові до самої ОСОБА_4 суд взагалі не обгрунтував.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» Подолянко Т.В. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові до ПрАТ «Київський страховий дім» залишити без змін.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2015 року в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та «Мазда», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власницею автомобіля «Мазда», д.н. НОМЕР_2.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2015 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до звіту № 193 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Мазда», д.н. НОМЕР_2, складеного ТОВ Сальватор» від 05.06.2015 року матеріальний збиток складає 195 547,74 грн.

Відповідно до полісу АІ 1602426, виданого ПрАТ «СК «Київський страховий дім» 05.06.2014 року ОСОБА_9, забезпеченим транспортним засобом був автомобіль «Фольксваген», д.н. НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_4.

22.07.2014 року між ПрАТ «СТ «Іллічівськ» та ОСОБА_4 укладено договір страхування цивільно -правової відповідальності, поліс АІ №2119213, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом був автомобіль «Фольксваген» д.н. НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_4, що є одним і тим самим автомобілем.

02.04.2015 року ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «СК «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

14.04.2015 року позивачка звернулась до ПрАТ «СТ «Іллічівськ» по факту ДТП, яка мала місце 01.04.2015 року.

22.04.2015 року ПрАТ «СТ «Іллічівське» їй була надана відповідь, про те, що цивільно правова відповідальність особи, яка правомірно володіє автомобілем «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1, одночасно застрахована в двох страхових компаніях. Оскільки ОСОБА_4 при укладанні договору страхування АІ 3567858, не повідомила ПрАТ «СТ «Іллічівськ», про те, що транспортний засіб «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1, вже є забезпеченим відповідно до укладеного договору з ПрАТ «СК «Київський страховий дім» АІ №1602426, то договір укладений з ОСОБА_4 відповідно до ст. 989 ЦК України є нікчемним.

Листом від 19.05.2015 року № 854 ПрАТ «СК «Київський страховий дім» повідомило позивачку про те, що дана подія не є страховим випадком у зв'язку з тим, що пунктом 8 полісу № АІ 1602426 «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» передбачено особливу умову використання ТЗ, відповідно до якої до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років. Проте з постанови суду вбачається, що водійський стаж ОСОБА_4 становить менше 3-х років. Тому транспортний засіб у відповідності до чинного законодавства не є забезпеченим, а ДТП - не є страховим випадком.

10.09.015 року позивачка звернулась до МТСБУ.

Листом від 24.12.2015 року № 4/4-10/36371 МТСБУ повідомило позивачку про те, що на момент вчинення ДТП водій ОСОБА_4 належала до осіб, відповідальність яких застрахована за договором страхування № АІ/1602426, оскільки правомірно володіла зазначеним у договорі транспортним засобом «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1 та хоча не є страхувальником, але є особою відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність якої застрахована за вказаним договором страхування.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.10.2016 року прийнятого у справі № 910/16809/16 за позовом ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівськ», треті особи: ПрАТ «Київський страховий дім» і ОСОБА_4 було задоволено позов та стягнуто 50 000 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника «Фольксваген» як страхувальника на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Київський страховий дім» за полісом № АІ/1602426, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 1 000 грн. і у ПАТ «СТ «Іллічівське» за полісом АІ/2119213, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 0 грн.

13.04.2016 року позивач звернулася до ПАТ «СТ «Іллічівське» з претензією № 1312 щодо виплати страхового відшкодування, а 23.06.2016 року позивач звернулася до ПАТ «Київський страховий дім» з претензією № 1974 щодо виплати страхового відшкодування, проте у виплаті страхового відшкодування їй було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову до ПрАТ «СК «Київський страховий дім» суд першої інстанції виходив з того, що між ПрАТ «СК «Київський страховий дім» та ОСОБА_4 відсутні договірні відносини, а тому страхове відшкодування має виплачувати ПАТ «СТ «Іллічівське», з яким ОСОБА_4 уклала договір страхування цивільно -правової відповідальності 22.07.2014 року. Будь - яких мотивів відмови у позові до ОСОБА_4 рішення суду не містить.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з ПрАТ «Київський Стараховий Дім» 50 000 грн. та з ОСОБА_4 - 145 574,74 грн.

У рішенні суду першої інстанції всупереч ст. 215 ЦПК України не наведено будь-яких мотивів, з яких суд виходив відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_4, а тому таке рішення не можна визнати законним та обгрунтованим.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чим бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ІІК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для підновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За обставинами справи встановлено, що цивільно - правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген», д.н. НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_4 була застрахована згідно полісу АІ 1602426 у ПрАТ «СК «Київський страховий дім» 05.06.2014 року. Страхувальником за даним полісом був ОСОБА_9. Ліміт відповідальності встановлено 50 000 грн., франшиза - 1000 грн.

Сторони не заперечували, що пунктом 8 даного полісу передбачені особливі умови використання забезпеченого ТЗ, а саме до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше трьох років. Сторони також не заперечували того факту, що водійський стаж ОСОБА_4 на час ДТП становив менше 3-х років.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону № 1961-IV особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 20-1 цього Закону у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

Тобто при зміні власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування, укладений з попереднім власником залишається чинним для нового власника, який набуває прав та обов`язків страхувальника.

Суд першої інстанції не врахував положення вищезазначених норм та помилково виходив з того, що між ПрАТ «СК «Київський страховий дім» та ОСОБА_4 відсутні договірні відносини. ОСОБА_4 на час ДТП правомірно володіла автомобілем «Фольксваген» д.н. НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_4, який було застраховано у ПрАТ «СК «Київський страховий дім» 05.06.2014 року ОСОБА_9.

Зміна номерного знаку автомобіля в даному випадку не має правового значення, оскільки за обставинами справи встановлено, що це один і той же автомобіль.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Укладаючи 22.07.2014 року договір страхування цивільно - правової відповідальності з ПАТ «СТ «Іллічівське» ОСОБА_4 не повідомила страховика про наявність іншого договору страхування, який відповідно до положень ст. 20-1 Закону № 1961-IV був чинний, а відтак договір, укладений з ПАТ «СТ «Іллічівське» за правилами п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України є нікчемним і не породжує будь - яких прав та обов`язків.

Не врахувавши положення цієї норми суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що обов`язок виплатити страхове відшкодування лежить на ПАТ «СТ «Іллічівське».

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку, ПрАТ «СК «Київський страховий дім» зобов`язане виплатити страхове відшкодування позивачці.

Визначаючи розміру такого відшкодування колегія суддів виходить з наступного.

ПрАТ «СК «Київський страховий дім» у запереченнях вказувало на те, що позивач не має права на отримання страхового відшкодування, оскільки було порушено умови договору страхування цивільно-правової відповідальності та допущено до управління застрахованим автомобілем особу, водійський стаж якої менше 3 років.

Колегія суддів не може визнати такі заперечення обґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 38-1 Закону № 1961-IV у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі викладені у ст. 37 Закону № 1961-IV та такими підставами є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто закон не передбачає такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі, як порушення умов договору страхування щодо недопущення до керування застрахованим транспортним засобом осіб із водійським стажем менше 3 років, а лише вказує на те, що особа, яка допустила порушення умов договору страхування відшкодовує страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Доводи представника ПрАТ «СК «Київський страховий дім» про те, що ст. 38-1 Закону № 1961-IV передбачає порядок компенсації страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування і не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки вони страхове відшкодування не виплатили, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки будь - яких законних підстав для відмови у виплаті такого страхового відшкодування страховик не мав. Невиконання своїх обов`язків страховиком як щодо виплати страхового відшкодування, так відповідно і щодо стягнення 50 відсотків такого відшкодування із страхувальника не повинно впливати на права та інтереси потерпілої особи.

Відповідно до листа МТСБУ від 24.12.2015 року умови щодо недопущення до керування забезпеченим транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років впливають на розмір страхового внеску. Коригуючий коефіцієнт було встановлено 1,35, який може застосовуватися як для укладення договорів, згідно яких водійський стаж допущених до керування осіб 3 роки та більше, так і для договорів, укладених з допущенням до керування осіб незалежно від їх водійського стажу, а відтак дані умови не впливають на виплату страхового відшкодування.

За вказаних обставин позивач має право на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Київський страховий дім» у розмірі 24 500 грн. Відповідальність за виплату франшизи у розмірі 1 000 грн. та інших 50 відсотків страхового відшкодування несе особа, яка завдала шкоди, проте таких вимог до ОСОБА_4 позивач не заявляла.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до звіту № 193 від 05.06.2015 року, складеного ТОВ Сальватор», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Мазда», д.н. НОМЕР_2, внаслідок ДТП складає 190 937,50 грн.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розмір шкоди більший за розмір страхового відшкодування та безпідставно відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_4, не навівши при цьому будь - яких мотивів відмови.

Справа у суді першої інстанції розглядалася протягом більше 1 року 10 місяців, у справі було призначено 15 судових засідань, проте за вказаний період ОСОБА_4 з`явилася у судове засідання лише 17.02.2016 року, а її представник - у судове засідання 26.07.2016 року, в інші засідання не з`являлася, доказів поважності причин неявки матеріали справи не містять. При цьому будь - яких пояснень чи заперечень на позов, у тому числі і щодо визначення розміру матеріальної шкоди ОСОБА_4 не подавала.

Позивач надала доказ розміру завданих збитків, який будь - якими іншими доказами не спростований, а тому колегія суддів виходить з розміру шкоди, визначеному у звіті.

Виходячи з викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення на користь позивачки з ПрАТ «СК «Київський страховий дім» 24 500 грн. та з ОСОБА_4 145 574,74 грн. ( в межах позовних вимог).

Судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до частини задоволених позовних вимог за правилами ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з ціни позову 24 500 грн. становить 12,53 %, а 145 574,74 грн. - 74,43 %.

Судовий збір, який підлягає поверненню позивачці складає 4 107,08 грн. Таким чином з ПрАТ «СК «Київський страховий дім» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 514,62 грн. (12,53 %), а з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 056,90 грн. (74,43 %).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 24 500 грн. страхового відшкодування та 514,62 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 145 574,74 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3 056,90 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді