АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівПрокопчук Н.О., Желепи О.В.
при секретаріПотапьонок К.В.,
за участю представника позивача Невідомого О.М.,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» Кузьменко Христини Володимирівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року

у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 110-112/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» Кузьменко Х.В. подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не вірно трактовано положення ст. 1190 ЦК України. Зокрема, суд першої інстанції вказував на те, що страхова компанія мала б здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі половини вартості ремонтно-відновлювальних робіт, оскільки на момент виплати вже була встановлена обопільна вина водіїв у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим позивач позбавлений права регресної вимоги щодо надмірно сплачених коштів. Апелянт вказувала на те, що у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди, як страхового випадку, вина страхувальника у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди не має жодного значення та не може виступати умовою здійснення страхового відшкодування страховиком у відносинах добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

№ справи 757/36680/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7403 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 22.08.2014 р. між позивачем та ОСОБА_10 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 3734, предметом якого є майнові інтереси страхувальника та пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Toyota Corolla, д/н НОМЕР_1. /а.с.8-20/

19.05.2015 р. по просп. Академіка Палладіна в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_10, та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_8

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2015 р. ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2015 р. ОСОБА_8 також визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. /а.с.28/

30.06.2015 р. та 08.07.2015 р. позивач на підставі страхового акту № КР-009939 від 30.06.2015 р. з розрахунком суми страхового відшкодування до нього, керуючись рахунком № ВДиС-0015574 від 07.07.2015 р., рахунком на оплату по замовленню № 3063 від 02.06.2015 р., рахунком № ВДиС-0012502 від 02.06.2015 р. та враховуючи дані звіту про визначення вартості матеріального збитку вих. № 1391 від 16.06.2015 р., здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 32 671,64 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 59 від 30.06.2015 р., № 200 від 08.07.2015 р., № 201 від 08.07.2015 р. /а.с.41-43/

15.07.2015 р. у зв'язку з виявленням в ході ремонтних робіт прихованих дефектів, до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» повторно звернувся ОСОБА_10 із заявою про виплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9.01/1547.15 щодо здійснення доплати.

29.07.2015 р. позивач на підставі страхового акту № КР-010126 від 29.07.2015 р. з розрахунком суми страхового відшкодування до нього, керуючись рахунком № ВДиС-0016074 від 13.07.2015 р. здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 1327,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 364 від 29.07.2015р. /а.с. 44/

Остаточна сума страхового відшкодування, що була виплачена становить 33 999,44 грн. = 32 671,64 грн. + 1 327,80 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався приписами ст. 1190 ЦК України про те, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Враховуючи те, що на момент здійснення позивачем страхової виплати ОСОБА_10 у повній мірі завданої шкоди за рішенням суду вже була встановлена обопільна вина водіїв у скоєнні ДТП, тобто страхова виплата мала здійснюватись з урахуванням приписів ст. 1190 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позивача не породжується право регресної вимоги до відповідача щодо надмірно сплачених ним коштів третій особі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

У відповідності до умов договору від 22.08.2014 р., укладеного між ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» та ОСОБА_10 страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах визначених договором.

Керуючись умовами договору та рядом інших документів, наданих у якості підтвердження до позовної заяви в суд першої інстанції, ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» як страховик здійснив виплату страхового відшкодування, необхідного для здійснення ремонту застрахованого автомобіля НОМЕР_4 у загальному розмірі 33 999,44 грн.

Враховуючи обопільну вину водіїв у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також керуючись ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, позивач звернувся з проханням встановити розмір відповідальності відповідача у частці 50%, що становить суму 16 999, 72 грн., яку і просив стягнути.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, суд першої інстанції, керуючись ст. 1190 ЦК України вказував на те, що позивач мав би здійснити страхове відшкодування у розмірі половини вартості ремонтно-відновлювальних робіт, враховуючи вину свого страхувальника.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства.

Принципи здійснення добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідності до Правил добровільного страхування наземного транспорту полягають у відшкодуванні страхувальникові шкоди у разі настання страхового випадку та спричиненні останньому майнової шкоди.

У випадку настання дорожньо-транспортної пригоди, як страхового випадку, вина страхувальника у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди не має жодного значення та не може виступати умовою здійснення або відмови у здійсненні страхового відшкодування страховиком, або здійсненні часткової виплати, як вказав суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України - особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Таким чином, визначення частки відповідальності осіб, спільними діями яких було завдано шкоду потерпілому, покладається саме на суд.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2015 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. /а.с.28/

Доводи відповідача в запереченнях щодо притягнення його, як неналежного відповідача у вказаній справі, оскільки відповідно до довідки №69986638 про дорожньо-транспортну пригоду від 28.05.2015 р., виданої ВДАІ Святошинського РУ ГУ МВС в м. Києві про те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди у нього був поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АІ 3758333, виданий ПрАТ "СК "Україна" та невідповідність доводів апеляційної скарги, що його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, колегією суддів не приймаються до уваги з наступних підстав.

Дійсно, в довідці №69986638 про дорожньо-транспортну пригоду від 28.05.2015 р. /а.с.26-27/ зазначено, що у відповідача наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АІ 3758333, виданий ПрАТ "СК "Україна".

Однак, відповідно до відповіді МТСБУ від 07.08.2015 р. №7/2-28/22085 та №7/2-28/22087 на запити ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» в єдиній централізованій базі даних (ЦБД) МТСБУ на дату дорожньо-транспортної пригоди -19.05.2015 р. відсутній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АІ 3758333 укладений по відношенню до транспортного засобу д.н. НОМЕР_5. /а.с.45-46/.

Враховуючи викладене, є безпідставними посилання відповідача на норми ст. 3, 41 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що пред'явлення вимог до страховика, за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, є підставою для відмови у позові до завдавача шкоди.

Враховуючи обопільну вину водіїв у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, дані, встановлені постановою суду, а також керуючись ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про підтвердження позовних вимог та встановлення розміру відповідальності відповідача у частці 50%, що становить суму 16 999, 72 грн., яка і підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» Кузьменко Христини Володимирівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року - скасувати, постановивши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Встановити розмір відповідальності ОСОБА_8 у частці 50 %, що становить 16 999, 72 гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 / ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_6/ на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» // суму відшкодування шкоди в розмірі 16 999, 72 гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 / ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_6/ на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» // суму судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1218, 00 грн., в суді апеляційної інстанції у розмірі 1339, 80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: