Провадження №22-ц/784/2439/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 481/620/17 Головуючий І інстанції Вжещ С.І.
Провадження № 22-ц/784/2439/17 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, неустойки (пені), трьох відсотків річних внаслідок невиконання умов договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що йому на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить земельна ділянка площею 7,2461 га, яка розташована на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (кадастровий номер :03:000:0101). 15.05.2006 року він та ОСОБА_2 уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років із сплатою щорічно, до 31 грудня, орендну плату в розмірі 718 грн. з урахуванням індексів інфляції. Проте, ОСОБА_2 систематично порушував дані умови, а саме не сплатив йому орендну плату за 2010-2015 роки та за 8 місяців 2016 року, що з урахуванням індексів інфляції, становить 11653 грн. 10 коп. Окрім того, позивач зазначив, що п. 14 договору оренди землі передбачена пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день прострочення, яка становить 3543 грн. 12 коп. Отже, за його підрахунками, сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 31.12.2016 р. по 31.05.2017 р. становить 12356 грн. 74 коп., 3% річних від простроченої суми становлять 145 грн.67 коп., а всього 16045 грн. 53 коп. (12356,74+3543,12+145,67=16045,53). На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 12356 грн. 74 коп. в рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок невиконання договору оренди землі від 15.05.2006 р., у вигляді боргу по орендній платі з урахуванням індексу інфляції за час прострочення з 31.12.2016 р. по 31.05.2017 р.; 3543 грн. 12 коп. неустойки (пені) за порушення зобов'язання за договором оренди землі; 145 грн. 67 коп. у якості 3 % річних від простроченої суми за договором оренди землі від 15.05.2006 р., а також судові витрати.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач звернувся до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні відповідач та його представник не визнали доводи апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Судом було встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 025180 від 01 липня 2004 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7.2461га, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0101, право власності на яку було зареєстроване за позивачем 22.07.2016 року, на що також вказує інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 28.07.2016 року.

15.05.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, за яким орендодавцем передана орендарю земельна ділянка площею 7.25га на 10 років з виплатою орендної плати в розмірі 718 грн. за рік. Зазначений договір зареєстрований у Новобузькому окрузі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель внесено запис від 06 вересня 2006 року № 18. Відповідно до п.9-11 Договору орендна плата в розмірі 718 гривень обчислюється з урахуванням індексів інфляції та вноситься до 31 грудня поточного року. За вимогою пункту 14 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0.2 % несплаченої суми за її прострочення.

Знідно розрахунку позивача, відповідач повинен був сплачувати такі суми орендної плати за 2010 рік-1337 грн.78 коп ; 2011 рік-1407 грн.81 коп.; 2012 рік 1404 грн.99 коп.; 2013 рік - 1407 грн.80 коп; 2014 рік 1714 грн.79 коп; 2015 рік 2513 грн.35 коп.; 2016 рік 1866 грн.58 коп., а разом 11653 гривні 10 копійок.

Із пояснень відповідача судом було встановлено, що після закінчення строку дії договору (вересень 2016 року), за відсутності від ОСОБА_1 будь-яких зауважень стосовно порушення умов договору в частині сплати орендної плати, на протязі всього строку дії договору, ним була знищена бухгалтерська документація, зокрема, і по договору з ОСОБА_1, яка вже не використовувалась, а тому відомостей про проведені нарахування та розрахунки по орендній платі, на час розгляду справи, він не має .

Незважаючи на це, суду, стороною відповідача та позивача надано докази сплати орендної плати.

Як видно з довідок, які містяться в справі ОСОБА_1 № 1290, як отримувача субсидії для оплати житлово-комунальних послуг в управління соціального захисту населення Новоюбузької РДА, які позивач ОСОБА_1 щороку отримував у відповідача ОСОБА_2 особисто для предявлення до управління соціального захисту населення Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, підтверджуючи свій дохід від передачі в оренду земельної ділянки, розрахунок з ним по орендній платі складає за 2010 рік - 2000 гривень, 2011 рік - 3000 гривень, 2012 рік - 3550 гривень, 2013 рік 5000 гривень, 2014 рік 2469 гривень, 2015 рік - 3086 гривень, 2016 рік - 7250 гривень. Копії зазначених довідок, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, містяться в матеріалах цивільної справи (а.с.79-83) та підтверджують отримання позивачем від відповідача доходу у вигляді орендної плати.

Крім того, з відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків стосовно сум виплачених доходів та утриманих податків від 22.09.2017 року, відносно ОСОБА_1 вбачається, що останній отримав від СПД ідентифікаційний № НОМЕР_1, в 4 кварталі 2013 року 2600 грн. (сплачено податок 390 грн.), в 4 кварталі 2014 року 2600 грн.(сплачено податок 390 грн.), в 4 кварталі 2015 року - 3247 грн. (сплачено податок 487 грн.), в 4 кварталі 2016 року 7250 грн. (сплачено податок 1308 грн.). Зі змісту договору оренди землі видно, що орендар ОСОБА_2 має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, тобто зазначені вище суми доходу сплачувались ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, з яких утримувались та сплачувались податки.

Співставивши суми, зазначені в відомостях з Державного реєстру фізичних осіб платників податків та суми зазначені в довідках, що надавались ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення про отриманий дохід за 2010-2016 роки, які суд вважав належними, допустимими та достовірними доказами сплати орендної плати відповідачем позивачу за період з 2010 року по 2016 рік за договором від 15.05.2006 року, з розрахунком заборгованості по орендній платі, наданої представником позивача, на суму 11653 гривні 10 копійок, суд дійшов висновку, що такий борг по орендній платі не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.

Також, суд розцінив неявку позивача ОСОБА_1О в судові засідання як ухилення від обєктивного встановлення істини по обставинам справи, що на думку суду викликає сумнів в твердженні про наявність заборгованості.

Посилання представника позивача ОСОБА_3 на небажання позивача в подальшому підтримувати з відповідачем орендні правовідносини у звязку з несплатою орендної плати, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, так як зі змісту листів, адресованих відповідачу від позивача та його представника ОСОБА_3 від 11.05.2017 року, та від 23.08.2016 року не вбачається наявність заборгованості по орендній платі, а лише міститься пропозиція про повернення земельної ділянки, через небажання укладати договір оренди землі на новий строк.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості по орендній платі, що вказує на безпідставність позову про нарахування збитків, неустойки (пені) та трьох відсотків річних за невиконання умов договору.

Виходячи з безпідставності позову, судом не вирішувалось питання застосування до правовідносин позовної давності.

Висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначеному в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги те, що відповідач з одного боку посилався на те, що сплатив в 2010р. позивачу 16000грн. наперед в рахунок сплати орендної плати, а з іншого - на те, що він нараховував та виплачував йому орендну плату щорічно, не є підставою для скасування рішення, так як позивачем не спростовано факт отримання ним довідок у відповідача про отримання орендної плати щорічно для надання до управління соціального захисту населення про отриманий дохід за 2010-2016 роки, а також сплати відповідачем податків стосовно сум виплачених позивачу доходів, що підтвердждує факт нарахування та отримання орендної плати щорічно. Ствердження відповідача про сплату 16000грн. наперед у якості арендної плати як убачається з тексту рішення не враховувалося судом під час винесення рішення, так як воно не підтверджено належними та допустимими доказами.

Не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про те, що суд, взявши до уваги відомості з Державного реєстру фізичних осіб, не дослідив чи мало місце прострочення відповідачем сплати, оскільки за 2010-2012роки відсутні відомості про нарахування та виплату орендної плати, оскільки факт отримання коштів щорічно підтверджується отриманням особисто позивачем щорічно про це довідок у відповідача, а доказів сплати орендної плати з порушенням термінів, передбачених договором оренди, позивачем суду надано не було.

Не є достатньою підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про витребування справи № 1290 з управління соціального захисту населення без винесення в нарадчій кімнаті ухвали про витребування доказів, так як сама по собі справа як доказ не витребовувалася судом, вона була надана управлінням соціального захисту населення для оглялду та дослідження в судовому засіданні. І тільки після огляду та дослідження матеріалів даної справи, копії деяких документів, які містилися в цій справі, були долучені до матеріалів справи у якості доказів по справі.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про свідоме ухилення позивача від явки до суду, однак цей висновок суду не впливає на правильність прийнятого рішення, а тому не є самостійною підставою для скасування чи зміни рішення.

Інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позовної заяви та направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку у сукупності зі всіма наявними в справі доказами, а тому також не є підставою для скасування рішення суду.

Отже, переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду, а тому не є підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді