Справа № 638/4188/16-ц
Провадження № 2-п/638/193/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Шишкін О.В., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по справі № 638/4188/16-ц від 03.08.2016 року,-

встановив:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 13.10.2017, отриманою заявником 07.11.2017, навзвану заяву залишено без руху у зв'яку із тим, що заява не відповідає вимогам ч.6 ст.229 ЦПК України відсутні докази сплати судового збору у розмірі 320 гривень. Матеріали справи не містять підстав для звільненя заявника від сплати судового збору.

09.11.2017 представником заявника подано заяву про звільнення заявника від сплати судового збору та надано копію пенсійного посвідчення заявника, в якому зазначено, що пенсія ОСОБА_1 призначена у зв'язку із призначенням третьої групи інвалідності з дитинства, а також повідомлення про призначення субсидії. Крім того, представником заявника у заяві зазначено про те, що вимога про сплату судового збору обмежує конституційні права завника та порушує вимоги "Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод".

Законом України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат та справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позиція ЄСПЛ стосовно сплати судового збору аналогічна: судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати.

З такими висновками кореспондуються положення ч.2 ст.3, ст.5, ст.8 Закону України про судовий збір.

Так, згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону, від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп. Заявник є інвалідом ІІІ групи.

Статтею 8 названого закону суду надано право відстрочити, розстрочити, зменшити розмір, або звільнити від сплати судового збору із урахуванням майнового стану сторони.

За вимогами ст. 60 ЦПК України, такі обставини підлягають доказуванню заявником.

Надані представником заявника документи не дають підстав для задоволення заяви про звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують неможливість сплати судового збору у розмірі 320 гривень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3-5, 8 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 10, 11, 60, 119-121, 210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору - залишити без задоволення.

Заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по справі № 638/4188/16-ц від 03.08.2016 року - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'яти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: О.В. Шишкін