У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайоннго суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайоннго суду із позовом до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області про зняття арешту з майна.

Позов мотивує тим, що 15.03.2011 постановою Ужгородського МВ ДВС в ході примусового виконання рішення суду, на належне йому майно, було накладено арешт та оголошено зборони на його відчуження. Підставою для винесення постанови став виконавчий лист №2п-1652/10 виданий 21.05.2010 року. Дана постанова була винесена з метою збереження майна боржника ОСОБА_1, борг виник в звя'зку із не сплатою аліментів, за рішенням суду від 22 березня 2010 року по справі № 2п-1652/10. Позивач стверджує, що станом на момент подання позову, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а тому просить зняти арешт, що накладений на все його майно.

Дослідивши матеріали справи суд доходить висновку про те, що у відкритті провадження по справі слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.ст.10, 11 ЦПК і ст.16 ЦК України особа сама визначає спосіб захисту своїх прав, і зокрема особу, до якої позовні вимоги предявляються.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п'ята статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»). У зв'язку із цим, у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Згідно розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна":у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їх права чи свободи.

Окрім того, частиною четвертою статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з позовної заяви позивач оскаржує дії державного виконавця МВ ДВС Ужгородського управління юстиції з приводу виконання виконавчого документу, а саме № 2п-1652/10 виданого 21.05.2010 року згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_1. Порядок, підстави та строки оскарження такої постанови встановлені саме розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, які є спеціальними по відношенню до інших норм процесуального права.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1. не погоджуючись з постановою державного виконавця про арешт майна звертається до суду, як сторона виконавчого провадження (боржник), а тому такі вимоги підлягають розгляду в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Виходячи з вищенаведеного дана справи не підлягає розгляду у порядку позовного провадження в цивільному судочинстві.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що позовна заява ОСОБА_1. подана щодо правовідносин, які не підлягають розгляду судом у порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, вважаю, що у відкритті провадження в справі слід відмовити, розяснивши право на звернення до суду з скаргою в порядку ст. ст. 383-389 ЦПК України.

Керуючись ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.15, 122 , 383 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту з майна.

Роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з відповідною скаргою в порядку ст. ст. 383-389 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення . У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи , яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2