Справа № 715/2030/17
Провадження № 2/715/871/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складi:

Судді Цуркана В.В.

при секретарі судового засідання Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 97119,55 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.02.2011 року між ними і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в свою чергу відповідач зобов'язався повернути кредит зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за даним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30.09.2017 року у неї виникла заборгованість в розмірі 97119,55 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В судове засiдання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, однак в матеріалах справи є клопотання, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути його у відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Вiдповiдач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву згідно якої справу просить у задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропуском позивачем строку давності, а справу розглянути у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Так, судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в свою чергу відповідач зобов'язався повернути кредит зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2017 року становить - 92019 гривень, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 4295,44 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 83573,18 гривень; заборгованість за пенею та комісією - 4150,00 гривень. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором і підтверджуються дослідженими доказами, при цьому відповідач проти даної суми заборгованості не заперечує..

Крім цього позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача штраф за невиконання зобов'язань (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) - 4600,93 гривень.

Проте, щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується таким.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме - пп.1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час згідно з пп.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 21.10.2015 №6-2003цс15.

З огляду на це, позовні вимоги про стягнення штрафів є безпідставними.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що позивачем, остання дата сплати платежів згідно кредитного договору відповідно розрахунку заборгованості здійснювалася - 08.08.2014 року в розмірі 100 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності розпочався 08.08.2014 року, а тому слід враховувати, що позивач звернувся до суду тільки 26.10.2017 року, тобто після спливу трьох років, тим самим пропустивши строк позовної давності, встановлений законодавством.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

На пiдставi викладеного, ст.ст. 203, 527, 530, 536, 546, 549, 552, 256, 257, 610-612, 614, 625, 1047-1050, 1052, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: