Справа № 415/4810/17
Провадження № 2/415/1762/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Шевченко М.О.,

за участі секретаря Тимофієвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публіного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Привільнянська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненою та доповненою позовною заявою до Публіного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Привільнянська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якої зазначила наступне. Наказом №352к позивач прийнята з 15.07.2014 року учнем лампівника на ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля», 30 жовтня 2016 року її було звільнено із займаної посади на підставі наказу № 517 к від 31.10.2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП (за скороченням штату). Розрахунок на день звільнення з нею здійснено не було. Згідно з довідкою № 24/289 від 17.11.2017 року середньоденна заробітна плата позивача складає 106, 26 грн. Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану позивачу заробітну плату в день звільнення, вважає, що на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за 394 дні в сумі 41866,44 грн. Просить суд стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта Привільнянська» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за 394 дні в сумі 41866,44 грн. з наступного дня звільнення, тобто з 31 жовтня 2016 до дня ухвалення рішення суду та стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача в судові засідання, призначені на 02.11.2017 року, 29.11.2017 року не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про отримання 29.09.2017 року ОСОБА_2 та рекомендоване повідомлення № 806, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання 15.11.2017 року ОСОБА_3 (а.с.31,36).

Також 03.11.2017 року на адресу суду надійшли письмові заперечення від представника відповідача, де він не визнав позовні вимоги ОСОБА_4, посилаючись на наступне. Строк розраховується з дня фактичного розрахунку зі звільненим працівником, не зважаючи від терміну затримки з виплати заробітної плати. Несплата звільненому працівникові всіх сум, які підлягають сплаті при звільнені, є продовжуваним правопорушенням, КСУ (справа № 4-рп/2012) прийшов до висновку, що працівник може визначити весь обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Виходячи з вищенаведеного, 3-місячний строк для звернення працівників в суд з заявою про стягнення середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку при звільненні і стягнення моральної шкоди, починає розраховуватися з дня, коли звільнений працівник дізнався про те, що власник або уповноважений ним орган з вини якого була затримка заробітної плати фактично з ним розрахувався. Заборгованість з заробітної плати станом на 01.10.2017 року складає 110 25, 26 грн., тобто фактично з позивачкою не здійснений розрахунок х виплати заборгованості з заробітної плати (а.с.34-35).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з копією трудової книжки серії АА № 726691, на підставі наказу № 352 К від 15.07.2014 року ОСОБА_1 прийнята учнем лампівника до ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля», на підставі наказу № 517К від 31.10.2016 року ОСОБА_1 звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП за скороченням штату/а.с.9/.

Згідно з довідкою ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 24/930 від 14.08.2017 року, заборгованість з виплати ОСОБА_1 заробітної плати за грудень 2015 року складає 672,61 грн., травень 2016 року 60, 00 грн., червень 2016 року 165,08 грн., липень 2016 року 889,59 грн., серпень 2016 року 1571,83 грн., вересень 2016 року 2137,84 грн., жовтень 2016 року 5490,36 грн., грудень 2016 року 21,67 грн., лютий 2017 року 16,28 грн., загальною сумою 11 025,26 грн./а.с.4/.

Відповідно до довідки ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 24/1279 від 17.11.2017 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 147,31 грн. /а.с41/.

Таким чином, судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, проте на день звільнення і по теперішній час з нею не було проведено остаточного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати.

Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати №, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 24/1279 від 17.11.2017 року, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за серпень 2017 року складає 2061,22 грн., відпрацьовано 14 днів (відпустка), за вересень 2017 року 3241,82 грн., відпрацьовано 22 дні /а.с.41/.

Таким чином, заробітна плата ОСОБА_1 за фактично відпрацьовані протягом двох останніх перед звільненням місяців складає 5303,04 грн., а загальна кількість відпрацьованих днів за цей же період - 36.

Враховуючи вимоги п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, щодо порядку обчислення середньоденної заробітної плати, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні - для ОСОБА_1 це 5303,04 грн. - на число відпрацьованих робочих днів (годин) - для ОСОБА_1 це 36 дня,- середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 147,31 грн.

Виходячи з розміру середньоденного заробітку ОСОБА_1, та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем її звільнення з 31.10.2016 року - по день ухвалення рішення 29.11.2017 року, яка складає: - жовтень 2016 року 1 день,

-листопад 2016 року 22 дня,

-грудень 2016 року 22 дня,

-січень 2017 року 20 днів,

-лютий 2017 року - 20 днів,

-березень 2017 року 22 днів,

-квітень 2017 року 19 днів,

-травень 2017 року - 20 днів,

-червень 2017 року - 20 днів,

-липень 2017 року - 21 день,

-серпень 2017 року - 22 дня,

-вересень 2017 року - 21 дня,

-жовтень 2017 року 21 дня,

-листопад 2017 року 21 день,

всього 273 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає 40 215,63 грн. (273 днів х 147,31 грн.).

Суд вважає помилковим та не бере до уваги розрахунок суми середньої заробітної плати, наведений позивачем в позовній заяві, оскільки він здійснений, виходячи з кількості календарних, а не робочих днів затримки розрахунку, а також, виходячи з помилкового розміру середньоденної заробітної плати позивача, що протирічить вимогам законодавства та не узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16.

Доводи представника відповідача щодо відсутності на цей час у позивача правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки до цього часу остаточний розрахунок з виплати заборгованості з заробітної плати з позивачем не проведений, суд вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Офіційне тлумачення положення ч.1 ст.233 міститься в Рішенні Конституційного Суду №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, де вказано, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як свідчить матеріали справи, на день розгляду справи остаточного розрахунку з ОСОБА_1 з виплати заборгованості з заробітної плати підприємством не здійснено, проте порушення підприємством діючого законодавства в частині строків виплати заробітної плати, зважаючи на наявність відповідного правового механізму захисту, не може позбавляти позивача можливості звернутися до суду за захистом своїх майнових прав, не очікуючи виконання підприємством свого обов`язку зі своєчасної виплати заробітної плати.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Привільнянська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, проте вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, зважаючи на помилковий розрахунок позивачем суми, яка, на його думку, підлягає стягненню на його користь.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 64 від 14 вересня 2017 року про сплату судового збору в сумі 640,00 грн.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Привільнянська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Привільнянська", що знаходиться за адресою: 93100, м. Лисичанськ, вул. Маліновського, 1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 40 215 (сорок тисяч двісті пятнадцять) грн. 63 коп.

Стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта Привільнянська" судовий збір на користь ОСОБА_1 у сумі 614 (шістсот чотирнадцять) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.О. ШЕВЧЕНКО