Ухвала

Іменем України

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлової кімнати площею 22, 56 кв. м , житлової кімнати площею 20, 52 кв. м, 1/2 частини сараю, підвалу площею 5, 53 кв. м в будинку АДРЕСА_1. Інша частина вказаного будинку належить її синові - ОСОБА_5 Крім цього, позивач є власницею земельної ділянки площею 0,0798 га за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає їй у доступі до вказаного майна, перешкоджає їй повноцінно користуватися своєю частиною будинку та земельною ділянкою, позивач просить суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним їй на праві приватної власності нерухомим майном.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не надано доказів неправомірних дій відповідача щодо неї та порушення її права як власника.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про наявність доказів, які підтверджують вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем майном, є необґрунтованими.

Крім того, доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2013 року вирішено провести поділ в натурі житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а саме: виділено ОСОБА_5 закриту веранду площею 10, 88 кв. м, кухню площею 13, 39 кв. м, кладову площею 7, 17 кв. м, ванну площею 3, 19 кв. м, житлову кімнату площею 20, 48 кв. м, 1/2 частину сараю, підвал площею 5, 52 кв. м; ОСОБА_4 виділено житлову кімнату площею 22, 56 кв. м , житлову кімнату площею 20, 52 кв. м, 1/2 частину сараю, підвал площею 5, 53 кв. м. Вбиральню залишено в спільному користуванні. Рішення суду набрало законної сили 25 червня 2014 року

ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності на зазначені об'єкти нерухомого майна, що стверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2016 року.

Із постанови про закриття кримінального провадження від 31 грудня 2015 року та ухвали слідчого судді про скасування даної постанови від 14 березня 2016 року вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена та не доведена.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак