Провадження № 2-о/161/332/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі :

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представників заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про встановлення факту загибелі її чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05 вересня 2014 року поблизу с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області наслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заявлені вимоги мотивує тим, що вона з 27.07.2017 року являється членом громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права» та з метою захисту своїх прав звернулась до суду з даним позовом. Вказує, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луцьк Волинської області. Зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 01.02.2002 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 у шлюбі в них народився син ОСОБА_5 . З початком збройної агресії Російської Федерації проти України її чоловік ОСОБА_4 пішов добровольцем захищати Батьківщину, ввійшовши до складу 24-го батальйону територіальної оборони «Айдар», а 29.08.2014 року Сватівським РВК Луганської області її чоловіка ОСОБА_4 , було офіційно призвано до лав ЗСУ та відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_4 було призначено командиром відділення зенітного артилерійського взводу. Зазначає, останній раз її чоловік виходив на зв`язок 04 вересня 2014 року. В подальшому, вона звернулась до центру «Айдар» в Луцьку, де її повідомили, 05 вересня 2014 року, під час бою з російськими диверсантами, бійці 2-ї роти батальйону в складі якої ОСОБА_4 брав участь у виконанні бойового завдання, потрапили в засідку поблизу села Весела Гора Луганської області. Пізніше в СБУ повідомили, що є інформація про полонених. Відповідно до постанови про встановлення особи трупу від 13 серпня 2015 року, досудовим слідством було встановлено, що 08 вересня 2014 року до Старобільського МРВ Луганського обласного СМЕ доставлено трупи військовослужбовців батальйону територіальної оборони «Айдар» ЗСУ (в/ч НОМЕР_2 ) та в/ч НОМЕР_3 . Відповідно до матеріалів справи досудового розслідування, зазначені військовослужбовці загинули 05 вересня 2014 року в результаті обстрілу з боку проросійських бойовиків поблизу м. Щастя Жовтневого району м. Луганськ та с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області. Також встановлено, що трупи цих військовослужбовців не підлягають ідентифікації за візуальними та іншими ознаками. Однак, після проведеної генетичної експертизи, висновком експерта № 20-1538 від 25.12.2014 року встановлено, що труп особи чоловічої генетичної статі № 241 визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі наведеного, просить суд, встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05 вересня 2014 року поблизу с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
В судовому засіданні представника заявника заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні до викладених у заяві.
Представники заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України, Посольство Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, заяви про слухання справи у їх відсутності на адресу суду теж не надходили.
Заслухавши пояснення представників заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 01 лютого 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 30).
29 серпня 2014 року Сватівським РВК Луганської області Кумецького В.В., було призвано до лав Збройних Сил України та зараховано до особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено командиром відділення зенітного артилерійського взводу, ВОС 156182А (а.с. 32).
В період з 29 серпня 2014 року по 05 вересня 2014 року ОСОБА_4 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, у складі військової частини польова пошта НОМЕР_2 (а.с. 92).
28 квітня 2014 року ОСОБА_6, який на той час тимчасово виконував обовязки начальника відділу Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України в Сумській області, разом з іншими співробітниками відділу ЦСО "А" УСБУ в Сумській області був відряджений до Харківської області для участі в антитерористичній операції з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в містах ОСОБА_9 області та Краматорськ, Словянськ Донецької області.
05 вересня 2014 року, під час бою з російськими диверсантами, бійці 2-ї роти батальйону в складі якої ОСОБА_4 брав участь у виконанні бойового завдання, потрапили в засідку поблизу села Весела Гора Луганської області.
Відповідно до постанови про встановлення особи трупу від 13 серпня 2015 року, досудовим слідством було встановлено, що 08 вересня 2014 року до Старобільського МРВ Луганського обласного СМЕ доставлено трупи військовослужбовців батальйону територіальної оборони «Айдар» ЗСУ (в/ч НОМЕР_2 ) та в/ч НОМЕР_3 . Відповідно до матеріалів справи досудового розслідування, зазначені військовослужбовці загинули 05 вересня 2014 року в результаті обстрілу з боку проросійських бойовиків поблизу м. Щастя Жовтневого району м. Луганськ та с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області. Також встановлено, що трупи цих військовослужбовців не підлягають ідентифікації за візуальними та іншими ознаками. Відповідно до висновку експерта № 20-1538 від 25.12.2014 року, ОСОБА_7 , 30.05.1950 року може бути біологічною матір`ю загиблого, біологічні зразки якого дослідженні у висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області від 22.10.2014 року № 473 за № 241. Ймовірність даної події складає 99,98%. А ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним сином загиблої особи у зоні, біологічні зразки якого дослідженні у висновку експерта № 473 за № 241. Ймовірність даної події складає 99,79 %. Постановлено, труп особи чоловічої генетичної статі № 241 визнати як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 93).
03 вересня 2015 року Виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення про перепоховання останків загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , який брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, на Алеї почесних поховань міського кладовища в с. Гаразджа Луцького району Волинської області (а.с. 101).
Указом Президента України "Про відзначення державними нагородами України" від 13 червня 2017 року №161/2017 старшого сержанта ОСОБА_4 посмертно було нагороджено орденом «За мужність» III ступеня за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, самовіддане виконання військового обов`язку (а.с. 123).
Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» № 337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.
З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому, лідер партії "Русское единство" Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.
Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".
17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".
21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя".
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року.
Незаконно анексувавши Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).
Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами.
Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато більше громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями громадянами Російської Федерації, батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.
11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.
На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».
Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації.
Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.
На підтвердження вищевикладеного заявником було надано наступне.
Статті «МЗС Британії назвав прикрим фактом референдум на Донбасі» та «Держдепартамент США знову заявив про невизнання референдумів на Донбасі» від 11 травня 2014 року, що опубліковані на інтернет порталі Кореспондент.net ( а.с. 33).
Статтю, опубліковану на інтернет порталі Новини Укрінформ «ЄС не визнає «референдум» на сході України» від 12 травня 2014 року (а.с. 35).
Інформація опублікована на сайті СБУ: «СБУ затримала на кордоні коректувальників вогню, які їхали в Україну з РФ», «Контррозвідка СБУ затримала поблизу Дебальцеве громадянина ОСОБА_13 з посвідченням «стрільця ДНР», «СБУ затримала агента ФСБ, що збирав інформацію про громадян РФ, які воюють на боці України», Резолюції Парламентської Ради Європи від 2014, 2015 р.р., в яких засуджуються військові дії Російської Федерації на території України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Відповідно до абз. 2 Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ, зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.
Також Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Ради Європи, Парламентської Ради НАТО, Парламентської Ради ОБСЄ, Парламентської Ради ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.
Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.
Отже, при вирішенні даної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, що є загальновідомим.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 1675 від 12 травня 2015 року, виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_4 Міністерства Оборони України, старший сержант ОСОБА_4 дійсно за період з 29 серпня 2014 року по цей час безпосередньо бере/брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях (а.с. 92).
Вищевикладені обставини справи встановлюють причинний зв`язок між загибеллю ОСОБА_4 05 вересня 2014 року та обставинами того, що він в цей час проходив військову службу та брав участь у проведенні антитерористичної операції на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України.
Враховуючи, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, ОСОБА_4 , 05 вересня 2014 року отримав травми несумісні з життям, а також обставини того, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Луганської області було порушено право ОСОБА_4 на життя і здоров`я, передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, заява ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.
Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_4 , виконуючи обов`язки військової служби, загинув в результаті збройної агресії Російської Федерації, та обставини того, що встановлення даного юридичного факту необхідно ОСОБА_3 для виникнення у неї права на справедливу компенсацію, тому заява останньої має бути повністю задоволена.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215, 256, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , при виконанні обов`язку військової служби 05 вересня 2014 року поблизу с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.