Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
єдиний унікальний номер334/7452/16-ц головуючий у 1 інстанції Колесник С.Г.
номер провадження 22-ц/778/2497/17 суддя-доповідач Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Полякова О.З.
Воробйової І.А.
секретарБабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в період: з 06.10.2014 року по 09.10.2014 року; з 13.10.2014 року по 15.10.2014 року; з 19.10.2014 року по 21.10.2014 року; з 10.12.2014 року по 13.12.2014 року, з 03.01.2015 року по 05.01.2015 року, з 18.01.2015 року по 19.01.2015 року, з 28.01.2015 року по 29.01.2015 року, з 01.02.2015 року по 06.02.2015 року.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК АВ № 0297354 позивач - інвалід II групи, внаслідок захворювань, отриманих під час виконання військової служби. У зв'язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

Вважає, що у зв'язку з отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_5, моральну шкоду в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень. В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Міністерство оборони України посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки сам факт захворювання, одержаного в період проходження військової служби, та наслідки такої хвороби спричинили позивачеві втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале лікування позначилося на здоров'ї позивача.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_5 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в період: з 06.10.2014 року по 09.10.2014 року; з 13.10.2014 року по 15.10.2014 року; з 19.10.2014 року по 21.10.2014 року; з 10.12.2014 року по 13.12.2014 року, з 03.01.2015 року по 05.01.2015 року, з 18.01.2015 року по 19.01.2015 року, з 28.01.2015 року по 29.01.2015 року, з 01.02.2015 року по 06.02.2015 року.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК АВ № 0297354 позивач - інвалід II групи, внаслідок захворювань, отриманих під час виконання військової служби.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. ст. 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави, за наявності підстав, відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14.

Застосовуючи вказані норми матеріального права до спірних правовідносин, суд першої інстанції посилався на те, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання хронічних захворювань та стійкої втрати працездатності, яке пов'язане із проходження військової служби у вказаний позивачем період з 06.10.2014 року по 09.10.2014 року; з 13.10.2014 року по 15.10.2014 року; з 19.10.2014 року по 21.10.2014 року; з 10.12.2014 року по 13.12.2014 року, з 03.01.2015 року по 05.01.2015 року, з 18.01.2015 року по 19.01.2015 року, з 28.01.2015 року по 29.01.2015 року, з 01.02.2015 року по 06.02.2015 року, що в сумі склало 27 днів.

Однак, матеріали справи не містять достатніх доказів, що вказані в позові захворювання: головний біль, періодичний біль у ділянці серця, підвищення артеріального тиску, запарочення, хиткість при ходьбі, сухість шкіри, швидка втомлюваність, слабкість є отриманими в період участі позивача в антитерористичній операції на, що вірно посилалось МОУ в апеляційній скарзі.

Відповідно до медичних документів: свідоцтва про хворобу (а.с. 19), епікризу (а.с. 21), акту дослідження стану здоров'я військовозобов'язаного позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, уже з 1977 року страждає на тяжку форму цукрового діабету, тип 1, інсулінозалежний, періодично лікується стаціонарно.

Матеріали справи не містять доказів причинного зв'язку поїздок позивача як водія до району проведення антитерористичної операції де він перебував у сумі 27 днів з будь яким його захворюванням.

Сам позивач не зазначав колегії суддів, що під час перебування в районі проведення антитерористичної операції він отримав поранення, травми чи інші захворювання.

Матеріали справи також не містять доказів, що погіршення здоров'я позивача у березні 2015 року, яке сталось після проходження військової служби, пов'язано з вказаним періодом.

Таким чином, позивач не довів, що його захворювання є наслідками участі в проведенні антитерористичної операції, і не пов'язане з його захворюванням яке є тяжким та на яке він захворів ще в 1977 році.

Крім того, для військовослужбовців (за наявністю підстав) передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.

Однак суд попередньої інстанції не звернув увагу на те, що позивач є військовослужбовцем, оскільки був звільнений з військової служби в травні 2015 році.

Разом з цим, суд не звернув увагу також на те, що військовослужбовці та особи на яких поширюється дія законів «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» користуються усіма правами і свободами людини і громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що позивач не довів суду те, що вказані ним захворювання виникли саме в ході участі його в антитерористичній операції, тобто наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, не довів наявність вини відповідача у завданні шкоди, тому слід прийти до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з зазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: