АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2496/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.17 року м . Харків

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів колегії: Бровченка І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання часток у спільній сумісній власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/3 частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності по 1/3 частині за кожним.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_5 (до укладення шлюбу - ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_1, має з відповідачами - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у спільній сумісній власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06.07.1999 року. На теперішній час у вказаній спільній квартирі із зазначеного кола співвласників проживає лише Відповідач-1, з яким не досягнуто згоди щодо розпорядження спільним майном.

Отже, відповідно до ст. 370 ЦК України, частки співвласників мають бути однаковими - по 1/3 кожному.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, припинення спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/3 частину квартири.

В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_3 зазначив, що 6 липня 1999 р. згідно з розпорядженням № 2690 від 6 липня 1999 р. Харківської КЕЧ ОСОБА_6, ОСОБА_5, та ОСОБА_3 отримали у спільну сумісну власність у порядку приватизації трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_5 в квартирі не зареєстрована і не проживає більше п'ятнадцяти років, залишила квартиру ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 9 серпня 2002 р. Вони у шлюбі мають трьох дітей, мешкають в кв.АДРЕСА_2. де ОСОБА_5 зареєстрована. Вказане підтверджується довідкою №2317 дільниці №18 КП «Жилкомсервіс» від 18 листопада 2016 р.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності - задоволені у повному обсязі.

Визначено, що ідеальні частки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, є рівними і складають по 1/3 частині (частка кожного).

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна, припинення спільної сумісної власності, що є у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/3 частину квартири-задоволені у повному обсязі.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Поділено квартиру АДРЕСА_1, що є у спільній сумісній власності ОСОБА_6, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_3 , право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5; відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2016 року та зазначає, що апелянт вже зверталась до суду з одним і тим самим позовом і з тих самих підстав, тому вважає, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2017 року підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно положень ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судовим розглядом було встановлено, що 6 липня 1999 р. згідно з розпорядженням №2690 від 6 липня 1999 р. Харківської КЕЧ ОСОБА_6, ОСОБА_5, та ОСОБА_3 отримали у спільну сумісну власність у порядку приватизації трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники не змогли досягти згоди щодо розпорядження спільним майном.

Згідно з ч. 1 ст. 370 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Домовленості та/або рішення суду, що набрало законної сили, з приводу виділу часток / вищезазначеному спільному майні на теперішній час немає.

Отже, зважаючи на вищезазначене, відповідно до діючого законодавства, частки співвласників є однаковими - по 1/3 кожному. У разі визначення часток співвласників режим спільного сумісного майна припиняється.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню.

Судова колегія з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Посилання апелянта на те, що провадження у справі необхідно закрити відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України є безпідставними, оскільки до складу осіб, які брали участь у справі № 640/21147/15-ц входили позивач - ОСОБА_5, відповідач - ОСОБА_3 та третя особа - ОСОБА_6 Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, разом із цим при розгляді справи № 640/10519/16-ц у суді першої інстанції приймало участь три особи: позивач ОСОБА_5, відповідач 1- ОСОБА_3, відповідач 2 - ОСОБА_6, отже вимоги п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в даному випадку не можуть бути застосованими.

Крім того, слід звернути увагу на те, що підставою для скасування судовою колегією судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції по справі № 640/21147/15-ц стало те, що співвласник спірного майна ОСОБА_6 позивачем не був залучений до участі у справі як співвідповідач, а суд апеляційної інстанції не має повноважень здійснити таке залучення з власної ініціативи. При цьому, в мотивувальній частині рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2016 року судовою колегією було роз'яснено, що скасування рішення районного суду та відмова в задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права звернутися до суду з новим позовом до усіх співвласників спірної квартири.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-1133цс15, зокрема зазначено, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору; пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України передбачено закриття провадження у справі виключно у випадку тотожності усіх чинників позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає рішення суду є законним і обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка і, згідно встановленого, ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, тому підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :