АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/4871/16-ц
Провадження № 22-ц/792/499/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого: судді Талалай О.І.

суддів: Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретарі Філіпчук О.С., Рижак О.В.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа Публічне акціонерне товариство «КредоБанк», про стягнення страхового відшкодування з урахуванням інфляції, 3% річних, пені і моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

29 лютого 2016 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом зазначав, що 09 жовтня 2015 року внаслідок ДТП належний йому на праві власності автомобілю НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Розмір завданого матеріального збитку складає 32335 грн, що підтверджується експертним висновком №07/16 від 25 січня 2016 року. У виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 19 грудня 2014 року, укладеним з ПрАТ «СК «ВУСО», відмовлено на підставі листа відповідача №4448/646820 від 22 жовтня 2015 року. Відмову мотивовано порушенням умов договору (п. 14.3) - неповідомлення страховика про настання страхового випадку протягом двох годин. Таку відмову вважає незаконною, оскільки згідно з п. 14.4 договору страхування у випадку, коли виконання вимог, передбачених пунктом 14.3 є неможливим страхувальник зобовязаний надати документальне підтвердження наявності поважних причин. На час пошкодження автомобіля він перебував за межами України, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України №64/К-6216 від 24 листопада 2015 року. Про ДТП дізнався від дружини 09 жовтня 2015 року о 20 год. і одразу була повідомлена страхова компанія. Тому, позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на його користь страхове відшкодування у сумі 32335 грн, інфляційні витрати - 1176,49 грн, три відсотка річних - 334,87 грн, пеню на підставі п. 13.1 договору страхування - 407,42 грн та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля та невиплати страхового відшкодування.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2016 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи залучено ПАТ «КредоБанк».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 34253,78 грн, 1000 грн моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

ПрАТ «СК «ВУСО», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. За наявності підтвердженого факту порушення умов договору, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, суд в порушення вимог ст.ст. 629, 979, 989-991 ЦК України, ст.ст. 8, 26 Закону України «Про страхування» стягнув страхове відшкодування. Визначення розміру страхового відшкодування не відповідає умовам договору (п.п. 16.6, 16.17). Судом безпідставно задоволено вимоги про стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних і відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до п. 17.3.11 договору страхування страховик не відшкодовує непрямі збитки, заподіяні страховим випадком, а саме моральну шкоду, інфляційні збитки, річні проценти. Крім того, договором визначено відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у вигляді виплати пені.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримала. Представник відповідача визнав її необґрунтованою у повному обсязі. Інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Згідно з п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 19 грудня 2014 року між ПрАТ «СК «ВУСО» і ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №1-01.

09 жовтня 2015 року о 14 год. 15 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на транспортний засіб, що стоїть, марки MAZDA 6 реєстраційний номер НОМЕР_2, належний на праві власності позивачу. Автомобіль отримав механічні пошкодження переднього бампера, передньої лівої фари, переднього крила, заднього бампера, заднього правого крила, багажника (довідка ІДПС ВДАІ від 09 жовтня 2016 року, довідка №74145161 про дорожньо-транспортну пригоду від 05 листопада 2015 року).

Згідно із листом ПрАТ «СК «ВУСО» від 28 березня 2016 року про страховий випадок повідомлено ОСОБА_4 телефонним дзвінком на цілодобову гарячу лінію 09 жовтня 2015 року о 20 год. 14 хв.

У виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 19 грудня 2014 року позивачу відмовлено на підставі листа відповідача №4448/646820 від 22 жовтня 2015 року. Відмову мотивовано порушенням умов договору (п. 14.3) - про пригоду не повідомлено безпосередньо з місця події у встановленому порядку.

Відповідно до страхового акта №4448/646820 від 22 жовтня 2015 року страхове відшкодування не підлягає виплаті у звязку з тим, що транспортним засобом керувала особа, яка не вказана у пункті договору «Страхове покриття діє у разі експлуатації ТЗ», а страхове покриття діє лише у разі експлуатації ТЗ страхувальником.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов в частині вимог про стягнення страхового відшкодування з урахуванням інфляції, 3% річних, пені, суд обґрунтовано виходив з того, що ДТП, в результаті якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль, є страховим випадком. Порушення умов договору щодо повідомлення про страховий випадок протягом двох годин з моменту ДТП зумовлено поважними причинами. За прострочення виконання грошового зобовязання наступає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Умовами договору страхування передбачена відповідальність страховика за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у виді сплати пені.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону.

За умовами договору добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 19 грудня 2014 року страховик зобовязується відшкодувати страхувальнику або вигодонабувачу прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, визначених у цьому договорі, які прийняті під страховий захист. Предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать чинному законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки MAZDA 6 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, термін дії договору до 18 грудня 2015 року включно. Страховим випадком за договором є ДТП.

Відповідно до листа вигодонабувача ПАТ «КредоБанк» від 09 березня 2016 року у звязку з виконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором знята заборона на відчуження зазначеного вище транспортного засобу.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги, що ДТП не є страховим випадком, оскільки страхове покриття діє у разі експлуатації ТЗ страхувальником, автомобілем на час пригоди керувала ОСОБА_4, не заслуговують на увагу.

У довідці №74145161 про дорожньо-транспортну пригоду від 05 листопада 2015 року зазначено вид ДТП наїзд на транспортний засіб, що стоїть, марки MAZDA 6 реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відображений у довідці вид ДТП підтверджений у суді першої інстанції показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Останній, як працівник ДАІ, також пояснив, що особа водія пошкодженого автомобіля фактично не встановлювалася, так як наїзд було вчинено на транспортний засіб, що стоїть. У довідці про ДТП водієм зазначив ОСОБА_4, тому що вона повідомила про ДТП і була присутня під час огляду автомобіля.

Відповідно до п. 14.3 договору добровільного страхування у разі настання страхового випадку страхувальник зобовязаний до зміни обставин (картини) події, що сталася, але не пізніше, ніж через 2 години, повідомити страховика про настання страхового випадку. У разі відсутності такого повідомлення страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Пунктом 14.4 договору передбачено, що у випадку, якщо виконання вказаних вимог було неможливим, страховик зобовязаний надати документальне підтвердження наявності поважних причин.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Позивач причини несвоєчасного повідомлення про настання страхового випадку обґрунтовував тим, що був відсутній на території України і про ДТП дізнався від дружини лише о 20 год. 09 жовтня 2015 року.

Перетин ОСОБА_3 державного кордону України у період з 07 по 10 жовтня 2015 року підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №64/К-616 від 24 листопада 2015 року.

Такі причини несвоєчасного повідомлення про настання страхового випадку суд правильно визнав поважними.

Тому, не можуть бути прийняті до уваги твердження апелянта про наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Доказів на підтвердження заперечень, що на час ДТП автомобілем керувала особа, яка не зазначена у договорі страхування, а саме ОСОБА_4, а також доказів того, що несвоєчасне повідомлення про настання страхового випадку позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, у суді першої інстанції відповідачем не надано.

Не містить посилання на такі докази й апеляційна скарга.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України).

Пунктом 13.1 договору добровільного страхування визначено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми невчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочки виплати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

У звязку з наведеним обґрунтованим є висновок суду про необхідність стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 пені за період з часу відмови у виплаті страхового відшкодування 22 жовтня 2015 року до 24 лютого 2016 року (дата згідно з позовними вимогами).

Із змісту п. 17.3.11 договору вбачається, що страховик не відшкодовує непрямі збитки, заподіяні страховим випадком (інфляційні збитки, річні проценти).

Визначені цим пунктом договору інфляційні збитки і річні проценти, як непрямі збитки, заподіяні страховим випадком, є відмінними від інфляційних нарахувань і процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобовязання.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання апелянта на застосування подвійної відповідальності за несвоєчасну виплату страхового відшкодування не ґрунтуються на законі.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Інфляційні нарахування, проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Отже, підставним є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань і 3% річних за порушення виконання грошового зобовязання за період з часу відмови у виплаті страхового відшкодування 22 жовтня 2015 року до 24 лютого 2016 року.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає стягненню, а відповідно і пені, інфляційних нарахувань і 3% річних, суд припустився помилки. Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

На підставі ч. 2 і ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 16.6 договору добровільного страхування розмір страхового відшкодування у разі пошкодження застрахованого ТЗ розраховується на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ і документів, які підтверджують факт страхового випадку і розмір заподіяного збитку. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати ліміту відповідальності страховика по ТЗ на момент настання страхового випадку. Розмір страхового відшкодування дорівнює сумі заподіяних збитків з урахуванням пропорційної відповідальності страховика.

Сума збитку розраховується пропорційно відношенню страхової суми до дійсної вартості ТЗ у таких випадках: страхова сума складає певну частину дійсної вартості ТЗ на момент укладення договору страхування; дійсна вартість ТЗ, розрахована експертом, на момент страхової події перевищує страхову суму більше, ніж 10% (п.16.17.1 договору).

В результаті експертного дослідження №07/16 від 25 січня 2016 року визначено дійсну вартість автомобіля MAZDA 6 станом на дату оцінки 526370 грн 59 коп, що перевищує страхову суму, визначену у п. 3.1 договору (470400 грн) більше, ніж 10%. Тому, підлягає застосуванню коефіцієнт пропорційності 0,89 (470400/526370,59).

Визначений спеціалістом розмір матеріального збитку, завданого позивачу, складає 32335 грн 78 коп. Відповідно розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню, з урахуванням коефіцієнту пропорційності складає 28778 грн 84 коп (32335 грн 78 коп х 0,89).

Приймаючи до уваги зазначений розмір страхового відшкодування, за період з 22 жовтня 2015 року по 24 лютого 2016 року стягненню підлягають: пеня у сумі 362 грн 61 коп (28778,84 грн х 0,01% х 126 днів прострочки); інфляційні нарахування сумі 927 грн 79 коп (сукупний індекс інфляції за вказаний період 1,032); 3% річних у сумі 297 грн 68 коп (28778,84 грн х 3% х 126/366).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення страхового відшкодування з урахуванням інфляції, 3% річних, пені необхідно змінити, зменшивши стягнуту з відповідача на користь позивача суму. Резолютивну частину рішення у цій частині колегія суддів вважає за необхідне викласти у новій редакції із зазначенням усіх платежів, що підлягають стягненню, оскільки суд першої інстанції в резолютивній частині рішення зазначив лише загальну суму, яку назвав страховим відшкодуванням.

На підставі ч. 1 і ч. 5 ст. 88 ЦПК України зменшенню також підлягає розмір стягнутого на користь держави судового збору до 488 грн 64 коп.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги в частині позову про стягнення моральної шкоди.

Встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до ч. 4 ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Згідно з п. 17.3.11 договору страховик не відшкодовує непрямі збитки, заподіяні страховим випадком (моральну шкоду).

У звязку з тим, що ні чинним законодавством, ні договором добровільного страхування не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди, його вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, яка має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову від позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року в частині вимог про стягнення страхового відшкодування з урахуванням інфляції, 3% річних, пені змінити, зменшивши стягнуту з відповідача на користь позивача суму і суму судового збору та викласти резолютивну частину рішення в такій редакції: «Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 28778 грн 84 коп (двадцять вісім тисяч сімсот сімдесят вісім грн 84 коп), пеню у сумі 362 грн 61 коп (триста шістдесят дві грн 61 коп), інфляційні нарахування у сумі 927 грн 79 коп (девятсот двадцять сім грн 79 коп), 3% річних у сумі 297 грн 68 коп (двісті девяносто сім грн 68 коп) та на користь держави судовий збір у сумі 488 грн 64 коп (чотириста вісімдесят вісім грн 64 коп)».

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий/підпис/ОСОБА_7

Суддя/підпис/ ОСОБА_8

Суддя /підпис/ ОСОБА_9

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_10 Провадження: № 22-ц/792/499/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 19, 25