Справа № 162/702/17 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н.І.
Провадження № 22-ц/773/1488/17 Категорія: 54 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Галицька І. П.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любешівського управління водного господарства Державного агенства водних ресурсів України, третя особа, яка не заявляє самостійних щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 21.12.2004 року позивач ОСОБА_1 працювала на посаді завідувача складом у Любешівському управлінні водного господарства Державного агентства водних ресурсів України.

З метою забезпечення оптимізації структури Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України керівник Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України 10.02.2017 року видав наказ за № 22 „Про скорочення штату працівників" та повідомлено всіх працівників про їх вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом керівника Любешівському управлінні водного господарства Державного агентства водних ресурсів України № 20 від 06.02.2017 року була створена комісія, якою було вироблено шляхи по оптимізації штатної чисельності працівників кожного структурного підрозділу, визначено перелік посад, які підлягають скороченню з 01.05.2017 року та чисельність працівників, яка буде скорочена з 01.05.2017 року за переліком професій. Скороченню, в тому числі, підлягала і посада, яку займала позивач.

27.02.2017 року ОСОБА_1 була повідомлена про майбутнє звільнення шляхом оголошення наказу в її присутності та вручення відповідного повідомлення, що підтверджується атом від 27.02.2017 року.

Згідно з протоколом № 3 засідання профспілкового комітету Любешівського УВГ від 04.04.2017 року рішенням профспілкового комітету Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України надано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_1

Наказом № 20-п від 18.04.2017 року позивача звільнено з займаної посади з 18.06.2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скорочення штату працівників.

Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При цьому, Пленум Верховного Суду України в п. 21 своєї постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) роз'яснив судам, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпПУ про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніш ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з врахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідача відбулися зміни в організації праці, у зв'язку з чим був скорочений штат працівників. Даний факт сторонами не заперечується та підтверджується дорученням Державного агентства водних ресурсів України „Щодо оптимізації структури" від 30.01.2017 року № 483/5/5/11-17, дорученням Волинського облводресурсів „Щодо оптимізації штатної чисельності" від 02.02.2017 року № 158/02/05/-17, наказами Любешівського управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України „Про оптимізацію" від 24.02.2017 року та „Про внесення змін до штатного розпису" від 27.02.2017 року, протоколом засідання Комісії з визначення оптимальної штатної чисельності працівників № 1 від 10.02.2017 року, № 2 від 13.02.2017 року.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вона як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, має переважне право на залишення на роботі у даному випадку є безпідставним виходячи з наступного.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

При цьому до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на poбoтi i які не мають таких переваг, входять вci працівники, що займають таку ж посаду i виконують таку ж роботу на підприємстві.

Із штатних розписів, наданих представником відповідача, станом на 01.01.2017 року та 01.05.2017 року вбачається, що в Любешівському управлінні водного господарства Державного агентства водних ресурсів України була лише одна посада завідувача складом, яка підлягала вивільненню і на цій посаді працювала позивач ОСОБА_1, тому у дану випадку переваги для залишення на роботі не застосовуються.

Доводи ОСОБА_1 про те, що їй не було запропоновано відповідачем вакантні посади, а саме - сторожа, заступника начальника Управління та токаря не можуть слугувати підставою, для її поновлення на роботі.

Зокрема, з правового аналізу положень ст. 49-2 КЗпП України слідує, що власник зобов'язаний запропонувати не будь-яку посаду чи роботу, а вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з врахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. Дані посади не могли бути запропонована ОСОБА_1 і з тих мотивів, що позивачка не може виконувати таку роботу в силу відсутності відповідної підготовки і кваліфікації, оскільки судом встановлено, що позивач має базову вищу освіту, закінчила Рівненський кооперативний технікум за спеціальністю товарознавець, має спеціальність прядильниці.

Крім того, у довідці МСЕК від 23.06.2011 року зазначено, що позивачка є інвалідом третьої групи, за даним висновком умови та характер праці передбачають протипоказання для роботи з фізичним навантаженням.

Пунктами 2.14, 2.15, 2.18 Посадової інструкції сторожа (по спеціальному фонду) Любешівському УВГ передбачено, що в опалювальний період сторож при виконанні посадових обов'язків (працює) в нічний час, при цьому проводить різання і рубання дров, топку нагрівального пристрою (буржуйки) службового вагончика сторожа та забезпечує підтримання встановленого температурного режиму у приміщенні службового вагончика. Під час чергування допомагає механізаторам проводити заправку техніки (піднесення палива, води в каністрах).

Тобто, до обов'язків сторожа віднесені роботи, які вимагають не тільки наявності достатньої для виконання таких видів робіт фізичної сили, а й фізичної витривалості, а виконання таких протипоказано ОСОБА_1

У даному судовому засіданні позивач ствердила, що вона не проходила навчання для роботи з бензопилами та по програмі стропальника, у той час як підпункти в, г п. 1.3 Посадової інструкції сторожа передбачають однією з умов для зайняття посади сторожа наявність такої підготовки.

Також слід зазначити, що посада сторожа, яка містилася у штатному розписі по спеціальному фонду не могла бути зайнята ОСОБА_1, оскільки станом на 01.06.2017 року в Любешівському управлінні водного господарства залишок коштів по спеціальному фонду становив лише 354, 5 грн., а на 01.07.2017 року - 479,54 грн. що стверджується довідкою №3/6-325 від 04.12.2017 року, а тому відповідно до положень п.46 Постанови Кабінет Міністрів України N 228, 28.02.2002 року «Про затвердження «Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» відповідач не міг взяти на себе зобов'язання по виплаті їй заробітної плати поза межами надходжень кошті до спеціальному фонду.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем були дотримані вимоги закону при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 303,304, 307, 308, 314,315 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: