Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

01 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення суми позики та штрафу,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики та штрафу, мотивуючи тим, що 15 січня 2007 року він уклав з відповідачем договір позики та передав останньому грошові кошти в сумі 220 000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк до 15 січня 2008 року. На підтвердження передачі грошей відповідачем була надана розписка від 15 січня 2007 року. Відповідно до п.5.5 договору, у разі прострочення повернення суми позики відповідач зобов'язаний сплатити штраф у сумі 20 000,00 грн. Відповідач отримані у позику грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 240 000,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2008 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Під час розгляду справи відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2008 року задоволено подання державного виконавця про затвердження мирової угоди між сторонами, за умовами якої сторони погодили, що ОСОБА_2 визнає заборгованість перед ОСОБА_1 в сумі 240 000,00 грн., тому в рахунок погашення заборгованості передає у приватну власність ОСОБА_1 та визнає за ним право власності на об'єкти нерухомого майна:

-нежитлову будівлю літера «І», загальною площею 806,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

-нежитлову будівлю літера «З», загальною площею 533,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

-нежитлову будівлю літера «К», загальною площею 585,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

-нежитлову будівлю літера «Ж», загальною площею 524,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4;

-нежитлову будівлю літера «Л», загальною площею 51,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5;

-нежитлову будівлю літера «Є», загальною площею 778,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6;

-нежитлову будівлю літера «Г», загальною площею 875,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7;

-нежитлову будівлю літера «Д», загальною площею 807,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8;

-нежитлову будівлю літера «В», загальною площею 809,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9;

-нежитлову будівлю літера «А», загальною площею 32,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10;

-нежитлову будівлю літера «Н», загальною площею 16,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11;

-нежитлову будівлю літера «Б», загальною площею 182,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12.

Дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вказані судові рішення оскаржила. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, судові рішення скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л.М. від 12 жовтня 2016 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 11 серпня 2017 року за клопотанням сторін до участі у справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на обставини, що є аналогічними наведеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судові засідання 17.11.2017 року о 10:00 год. та 01.12.2017 року о 10:00 год. не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомили. При новому розгляду справи пояснень суду не давали.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду письмові пояснення в яких просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи викладене, суд вважав за можливе ухвали заочне рішення у справі, що відповідає приписам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 січня 2007 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики та передав останньому грошові кошти в сумі 220 000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк до 15 січня 2008 року. На підтвердження передачі грошей відповідачем була надана розписка від 15 січня 2007 року. Відповідно до п.5.5 договору, у разі прострочення повернення суми позики відповідач зобов'язаний сплатити штраф у сумі 20 000,00 грн. Відповідач отримані у позику грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позивач звернувся до суд з вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 240 000,00 грн.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що 15 січня 2007 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, що підтверджується оригіналом відповідного договору. ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 220 000,00 грн., та зобов'язався повернути вказану суму у строк до 15 січня 2008 року, що підтверджується оригіналом розписи (а.с.101).

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

В передбачений в розписці термін відповідач суму боргу позивачу не повернув.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 факт отримання суми боргу у розмірі 220 000,00 грн. від ОСОБА_1 не спростував, а під час розгляду справи в суді першої інстанції в 2008 році визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі (а.с.8).

Третя особа ОСОБА_3 під час розгляду справи в судове засідання жодного разу не з'явилась, ставлення до позову не висловила, факти викладені позивачем у позовній заяві не спростувала, як і не надала до суду жодного доказу, який би заперечував вимоги ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_2 грошової позики від ОСОБА_1 в розмірі 220 000,00 грн. Доказів повернення вказаного боргу ОСОБА_2, матеріали справи не містять. В силу п.5.5 Договору, у зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань з повернення суми позика на ОСОБА_2 покладено обов'язок сплатити ОСОБА_1 штраф у сумі 20 000,00 грн.

Скасовуючи судові рішення колегія суддів ВССУ в своїй ухвалі від 21 вересня 2016 року вказала на те, що суди не перевірили посилання ОСОБА_3 щодо приналежності майна, яке перейшло за умовами мирової угоди ОСОБА_1, до спільного майна подружжя. Крім того, колегія вказала на те, що суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі ОСОБА_3. Вказані недоліки стали підставою для передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ОСОБА_3 не виявила зацікавленості в результатах розгляду справи, хоча була залучена до участі в розгляді справи в якості третьої особи.

З огляду на встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає доведеним належними доказами обов'язок ОСОБА_7 повернути ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 220 000,00 грн. та 20 000,00 грн. штрафу за прострочення виконання зобов'язання, а разом 240 000,00 грн. Відповідач ОСОБА_2 не надав доказів повернення отриманих в позику грошових коштів.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати у розмірі 1700,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись 1047,1049, ЦК, ст.ст. 10, 11, 79, 84, 88,169, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 220 000 грн, штраф за невиконання зобов»язань за договором позики в сумі 20 000 грн та 1 700 грн судових витрат, всього 241 700 грн / двісті сорок одну тисячу сімсот грн/

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Кошель