Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного Ігоря Олеговича, третя особа - ОСОБА_6, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного І.О., третя особа - ОСОБА_6, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є племінником померлого ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, а саме: на будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_7 є рідним братом його матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Позивач посилався на те, що відповідно до ст. 1266 ЦК України він має успадкувати ту частку спадщини, яка належала б за законом його матері - рідній сестрі спадкодавця, якби вона була живою на час відкриття спадщини. Зазначав, що у встановлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини він не мав можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не проживав за місцем реєстрації та йому не було відомо про смерть дядька. Вважав, що за таких обставин він з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_7 є рідним братом матері позивача ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Із матеріалів спадкової справи № 07/2014 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини у межах встановленого законом строку до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного І.О. звернулася ОСОБА_6

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_7 у межах шестимісячного строку для прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Спадкоємець ОСОБА_6 не надавала письмової згоди на подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під час вирішення питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки він був обізнаний про смерть ОСОБА_7 в день його смерті та інших причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачем не було зазначено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана