УхвалА

іменем україни

26 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Харківського національного медичного університету до ОСОБА_4 про стягнення вартості навчання за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року Харківський національний медичний університет (далі - ХНМУ) звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що наказом університету від 7 серпня 2009 року ОСОБА_4 зараховано до 1 курсу медичного факультету ХНМУ. 10 серпня 2009 року між відповідачкою та університетом укладена угода про підготовку фахівця з вищою освітою, за умовами якої вона взяла на себе зобов'язання за направленням прибути після закінчення університету на місце працевлаштування і відпрацювати там не менше трьох років. У разі порушення ОСОБА_4 вказаного зобов'язання передбаченого угодою та відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 року № 367, відповідачка повинна відшкодувати університету вартість навчання в установленому законом порядку.

16 березня 2015 року на підставі направлення на роботу ОСОБА_4 надала згоду прибути 1 серпня 2015 року до пологового будинку Донецької обласної державної адміністрації у м. Святогірську Донецької області. Проте відповідачка не прибула до місця розподілення працевлаштування, чим порушила взяті на себе зобов'язання за вищевказаною угодою та положення закону.

З урахуванням наведеного ХНМУ просив суд стягнути з ОСОБА_4 вартість навчання в університеті у розмірі 124 641 грн 97 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2017 року позов Харківського національногомедичного університету задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Харківського національногомедичногоуніверситету заборгованість по оплаті за навчання у розмірі 124 641 грн 97 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року рішення міськрайонного суду змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 до державного бюджету України вартість навчання в Харківському національномумедичномууніверситеті у розмірі 124 641 грн 97 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ХНМУвідмовити.

Харківський національний медичний університет судові рішення не оскаржив.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ХНМУ, (апеляційний суд стягнув вартість навчання з відповідачки до державного бюджету України) суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповідачка, закінчивши навчання на бюджетній формі у ХНМУ, за місцем направлення на роботу не прибула, доказів про поважність причин неприбуття ОСОБА_4 не надано, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Таким чином, відповідачкою порушено положення ст. ст. 526, 527, 626, 627, 628 ЦК України та взяті на себе зобов'язання за угодою від 10 серпня 2009 року у частині обов'язкового відпрацювання після закінчення вищого навчального закладу протягом трьох років в установі, відповідно до направлення на роботу.

Суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_4 повної вартості навчання згідно з вимогами п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції й не відповідають умовам укладеної між сторонами угоди, яка позивачем не оспорена.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2017 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

О.В.Закропивний