Справа № 357/5654/17 Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/5125/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 22.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

у травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 18 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, позичальник зобов'язувався погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, але своїх зобов'язань не виконав.

Станом на 28 лютого 2017 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 16 732 грн. 15 коп., яка складається із заборгованості за кредитом -3897,99 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 11561,20 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 772,96 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 16 732,15 грн. за кредитним договором №б/н, а також судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, а також без належної оцінки доказів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду є помилковим та зроблений у зв'язку з тим, що було не повно, не всебічно та не об'єктивно досліджено всі обставини справи, невірно витлумачено та застосовано норми матеріального права.

Апелянт, вважає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначає, оскільки строк картки «Універсальна» встановлено до 28.02.2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 26.04.2017 року, то строк позовної давності позивачем не пропущено.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано договірне списання коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Апелянт, зазначає, що останній платіж по кредиту було здійснено 12.06.2014 року в сумі 10,220 грн, позивач звернувся до суду 26.04.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Тобто, перебіг позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника.

Просило скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 18 квітня 2011 року було укладено кредитний договір шляхом підписання з останнім анкети-заяви.

Разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 4 500 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 3,0% на місяць 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що стверджується копіями вказаних документів.

В заяві позичальника зазначено, що відповідач ознайомлений і згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, також згодний з тим, що ця заява разом із Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, підписавши дану заяву відповідач підтвердив, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах.

В п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає право банку в будь-який момент змінювати/зменшити або збільшити/ кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

А згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з нарахованими процентами і комісіями.

Також встановлено та вбачається з матеріалів справи, останні кошти позичальником вносилися на погашення кредиту 22.05.2012 року, тобто, після 25.06.2012 року для кредитора починається перебіг строку позовної давності.

Згідно копії Реєстру вимог позивач звернувся до суду з позовом 26.04.2017 року, тобто, з пропуском строку позовної давності (а.с.40).

Згідно розрахунку заборгованості, 12.06.2014 року відображено грошові кошти в колонці «сума погашення за кредитом» -10 грн.22 коп.

Але будь-яких банківських документів, які б свідчили про те, що це сума коштів, внесена позичальником на погашення кредиту, суду не надано, не розшифровано, що це за кошти, оскільки внести готівкою таку суму коштів для поповнення рахунку неможливо.

Відповідно до п.1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, належних до сплати банку по цьому договору. Списання коштів з любого рахунку клієнта, відкритого банком, оформляється меморіальним ордером.

Крім того, з розрахунку заборгованості, який надано позивачем, також не вбачається, що кошти в сумі 10,22 грн. було зараховано на погашення заборгованості за кредитним договором, та якої саме заборгованості.

Також, в тарифах банку передбачено також нарахування комісії за зняття грошових коштів, за моніторинг неактивної карти, за отримання балансу на чек в банкоматах ПриватБанку.

Тарифами банку передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн., нараховується один раз в місяць; також передбачено нарахування пені /2/ -базова процентна ставка по договору /30 -нараховується за кожний день прострочки кредиту, про що зазначено в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Відповідно до Умов кредитування, на які вказано вище, погашення заборгованості по кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, слідуючого за звітним.

Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту за приписами п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 28.02.2017 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 16 732 грн. 15 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту -3897,99 грн., заборгованості по процентам -11561,20 грн., штраф (фіксована частина) -500 грн., штраф (процентна складова) - 772,96 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що судом неодноразово витребовувалися з банку докази щодо отримання відповідачем платіжної картки та про перевипуск платіжної картки, виписка по рахунку позичальника, копії ухвал суду позивачем отримано, але зазначених доказів надано не було.

Також, строк дії картки становить 12 місяців, як і строк дії договору відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.

А оскільки інших доказів суду не надано, то враховуючи той факт, що анкета-заява підписана відповідачем 18.04.2011 року, то строк дії картки має становити -до останнього дня 05.2012 року.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Звертаючись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 не виконав умови договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 28.02.2017 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 16 732 грн. 15 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту -3897,99 грн., заборгованості по процентам -11561,20 грн., штраф /фіксована частина/-500 грн., штраф /процентна складова/- 772,96 грн.

За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вказано вище, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, які були запропоновані банком і викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, в тарифах банку, відповідач був ознайомлений з цими документами, погодився з ними, на що сам вказав в підписаній ним заяві, а отже договір між сторонами є укладеним.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно з пунктом 1.1.1.45 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Згідно до пунктів 2.1.1.2.11 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

У копії заяви від 18.04.2011 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем, строк дії картки не визначений (а.с.7).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України в постанові по справі №6-127цс14 від 22.10.2014 року.

З розрахунку заборгованості позичальника вбачається, що останні операції з використанням платіжної картки відповідачем проведені 22 травня 2012 року.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Така правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема у постановах № 6-154цс15 від 30.09.2015 року, №6-698цс15 від 10.06.2015 року, №6-127цс14 від 22.10.2014 року, №6-116цс13 від 06.11.2013 року.

Отже, оскільки за умовами вказаного вище договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами /щомісячний платіж/ до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді