Номер провадження: 22-ц/785/8099/17
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої - Гірняк Л.А.

суддів: Кононенко Н.А., Цюри Т.В.

при секретарі: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Кей-Колект» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Суперфін Борис Михайлович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліна Володимирівна, ПАТ «УкрСиббанк» про скасування державної реєстрації права власності та поновлення державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який вподальшому уточнила та згідно останньої редакції від 02.02.2017 року (а.с.29-34) просила скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ „Кей-Колект" на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та поновити державну реєстрацію її права власності на зазначену квартиру.

Позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 01.10.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 42 100,00 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 14% річних зі строком повернення до 01.10.2025 року.

З метою забезпечення виконання умов зазначеного договору позивачем було передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №4, згідно якого право вимоги за зазначеним кредитним та іпотечним договором перейшло до ТОВ «Кей-Колект», про що позивачу стало відомо лише у липні 2015 року.

14.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким право власності на квартиру, що була предметом іпотеки, зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект».

Позивач вважає зазначене рішення незаконним, таким, що порушує її право власності, у зв"язку з чим звернулася до суду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Скасовано державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, індексний номер: 22834187 від 14.07.2015 року, номер запису про право власності: 10397754.

Поновлено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на порушення правил юрисдикції, оскільки, на його думку дані правовідносини є публічно-правовими, так як оскаржуються дії державного реєстратора та мають бути розглянуті за правилами КАС України. Крім того, згідно п.5.1. договору іпотеки розділу 5 „Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя", сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, тому на думку апелянта, немає ніяких порушень щодо реєстрації права власності квартири за ТОВ „Кей-Колект". Також, на думку апелянта, твердження суду щодо ненаправлення вимоги позивачу є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року є законним та обгрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 за умовами якого банк надав позивачу кредит в розмірі 42 100,00 доларів США зі сплатою 14,50 % річних на придбання нерухомості - квартири АДРЕСА_1, встановивши кінцевий термін погашення кредиту до 01.10.2025 року.

01.10.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,2 кв. м., житловою 25,5 кв.м., вартістю предмета іпотеки - 291 983,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №5186.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №4 за яким ТОВ «Кей-Колект» отримало право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №0. Цього ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, визначеними в Додатку №1 до цього договору. Договори посвідчено Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.

22.12.2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 48 675,06 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 767 654,37 грн.

27.10.2015 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яке рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2016 року змінено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01.10.2008 року, відступленого за договором факторингу від 11.12.2012 року, у розмірі 361 318 грн. 15 коп.

14.07.2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. із заявою про виключення іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладену відповідно до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. 01.10.2008 року за реєстровим №5185 з нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 та проханням зареєструвати право власності на предмет іпотеки згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Справжність підпису уповноваженої особи ТОВ «Кей-Колект» посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. та зареєстровано в реєстрі за №26622.

За результатами розгляду зазначеної заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 22834187 та зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 01.10.2008 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав, їх обтяжень у результатів вчинення нотаріальних дії провадиться одночасно з вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до п. 2 Порядку №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Відповідно до п. 46 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, законодавством дійсно передбачено, що підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками.

Однак, положення Закону є загальними, тоді як при укладенні договору сторони мають право самостійно визначати умови з дотриманням положень Закону.

Так, згідно п. 5.2 Договору іпотеки (Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя) від 01.10.2008 року, сторони домовились, що позасудове врегулювання здійснюється одним із таких способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно встановив, що сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на предмет іпотеки виникає лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, однак, відповідачем не надано доказів укладення такого договору, що свідчить про порушення останнім умов іпотечного договору, що призвело до порушення права власності позивача та фактичного позбавлення її такого права.

З наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. доказів вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» направлено на адресу позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 29.12.2013 року, яке отримано позивачем 07.02.2014 року.

Однак, позивач в своє чергу зазначає, що підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення поставлено іншою особою. Для перевірки зазначених доводів за клопотанням позивача було призначено судову-почеркознавчу експертизу, однак експертиза проведена не була, оскільки не надано оригінали досліджуваних документів. Відповідач ТОВ «Кей-Колект» повідомило про неможливість надання витребуваного документу у зв'язку з його відсутністю у відповідача та можливою наявністю у відповідному органі державної реєстрації. В свою чергу, відповідачем не заявлено клопотання про витребування оригіналів необхідних документів з можливого місця його знаходження.

Згідно ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції вірно зазначив, що виникають сумніви, щодо належності підпису на рекомендованому повідомленні - позивачу, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем вимог п. 46 Порядку № 868, оскільки фактично позивачем вимогу отримано не було та не повідомлено належним чином про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, з наданих суду копій рекомендованих повідомлень не можна зробити висновок, що ОСОБА_2 надсилалися саме листи про відступлення прав вимоги та про звернення стягнення на майно у разі не погашення боргу.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено правила юрисдикції не приймаються до уваги, оскільки відповідно до постанови ВС України від 14 червня 2016 року юрисдикція адміністративних судів (відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС) поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб"єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб"єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов"язані із цивільно-правової угоди, спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися за правилами ЦПК.

Доводи апеляційної скарги, що позивачу надсилалися та ним отримувалися листи про відступлення прав вимоги та про звернення стягнення на майно у разі не погашення боргу, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже вище зазначалося, позивач заперечувала про вручення їй таких листів та наполягала на проведенні експертизи щодо належності її підпису у рекомендованих повідомленнях, про що ухвалою суду було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Проте, за відсутності у відповідача оригіналів повідомлення, експертиза проведена не була. Крім того, з наданих суду копій рекомендованих повідомлень не можна зробити висновок, що ОСОБА_2 надсилалися саме листи про відступлення прав вимоги та про звернення стягнення на майно у разі не погашення боргу.

Доводи апеляційної скарги, що згідно п.5.1. договору іпотеки розділу 5 „Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя", сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання також не приймаються до уваги, оскільки на підставі вищевказаного пункту сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на предмет іпотеки виникає лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, однак відповідачем не надано доказів укладення такого договору.

Як вбачається із пункту 4.1 договору іпотеки від 01.10.2008 року, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до пунктів 4.2-4.5 договору іпотеки стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України "Про іпотеку"; з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Право визначення підстав та способу звернення стягнення належить іпотеко держателю.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового порядку врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Розділом 5 договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: (пункт 5.2.1 договору) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (пункт 5.2.2 договору); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку". ПозасудовІ врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-кому разі лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розділом 6 договору іпотеки передбачено, що всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена у договорі. Підтвердженням факту відправлення повідомлення є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення.

В даному випадку умовами договору іпотеки прямо передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог кредитора. Договір не містить посилання, що задоволення вимог кредитора можливо проводити за іншою процедурою.

Однак, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час державної реєстрації прав такий договір не був наданий разом із договором іпотеки, а під час розгляду справи не надано доказів укладання такого договору, що свідчить про відсутність належних доказів на підтвердження прав ТОВ „Кей-Колект" та, відповідно, про відсутність правових підстав для набуття права власності за ТОВ „Кей-Колект".

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра