Ухвала

іменем україни

06 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,
суддів: Гримич М.К., Закропивного О.В.,
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області, про усунення перешкод у користуванні майном, за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
У жовтні 2015 року Міністерство оборони України та Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 квітня 2011 року комунальним підприємством Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності Міністерства оборони України на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з актом від 23 травня 2011 року вказану квартиру передано Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України для подальшого розподілу відповідно до чинного законодавства.

Вказували на те, що у спірній квартирі з грудня 2009 року без належних правових підстав проживають відповідачі, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм на праві власності майном.

Посилаючись на наведене, керуючись ст. ст. 317, 391 ЦК України просили зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

У касаційній скарзі Київське квартирно-експлуатаційне управління, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 1990 року, а з липня 2005 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 у м. Василькові Київської області.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 липня 2006 року № 6 майора ОСОБА_1 зараховано до списку осіб, які мають право першочергового одержання житлових приміщень, у зв`язку з прибуттям до частини.

Згідно з наказом начальника Васильківського гарнізону від 10 грудня 2009 року № 126 на підставі протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2009 року № 1 за начальником повітряно-вогневої і тактичної підготовки військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 на сім`ю з трьох осіб закріплено службове приміщення квартира АДРЕСА_1 .

Спірна квартира перебувала у віданні дочірнього підприємства «135 домобудівельний комбінат» товариства з обмеженою відповідальністю «Реноме», з яким 13 вересня 2007 року Міністерство оборони України в особі Центрального територіального управління капітального будівництва уклало договір підряду на виконання робіт з будівництва багатоповерхового будинку

Відповідно до листа Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 11 грудня 2009 року на ім`я голови Васильківської районної адміністрації Київської області, під час проведення урочистих заходів по врученню бойового прапора 40-ій бригаді тактичної авіації, яка розташована у м. Василькові, з нагоди дня Збройних Сил України Президент України ОСОБА_4 прийняв рішення щодо забезпечення житлом сім`ї ОСОБА_1 .

З метою своєчасного виконання рішення Президента України Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України просило, як виняток, надати оглядовий ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного вище листа від 11 грудня 2009 року Васильківською районною державною адміністрацією Київської області видано оглядовий ордер на службове жиле приміщення № 1 серії 2009/12/14 на ім`я ОСОБА_1 із сім`єю (дружина та дочка) на право зайняття службового приміщення жилою площею 35,2 кв. м, яке складається з двох кімнат у ізольованій квартирі АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що наказом начальника Васильківського гарнізону від 02 лютого 2010 року № 8 скасовано попередній наказ начальника цього ж гарнізону від 10 грудня 2009 року №126 про закріплення спірного квартири за майором ОСОБА_1 .

Наказом командувача Повітряних сил Збройних Сил України від 14 жовтня 2010 року № 543 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

20 квітня 2011 року комунальним підприємством Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» право власності на спірну квартиру зареєстровано за Міністерством оборони України

Актом від 23 травня 2011 року спірна квартира передана Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до правовідносин, які виникли між сторонами, необхідно застосовувати норми житлового законодавства, а не цивільного, на які посилаються позивачі, оскільки вселення відповідачів у спірне житло відбулося у 2009 році, тобто до набуття Міністерством оборони України права власності на спірну квартиру, яке, на думку суду, відбулося на сумнівних правових підставах та не відповідає вимогам цивільного законодавства, при цьому в діях відповідачів ознак самоправного зайняття спірного житла суд не вбачає, як й інших правових підстав для зобов`язання відповідачів звільнити займане житло, а також беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, на думку суду, законні підстави для задоволення позову відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив з того, що відповідачі не мають іншого житла, при цьому вселились у спірну квартиру на законних підставах, а отже виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення не буде відповідати вимогам закону щодо їх права на житло.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій та з метою повного та всебічного розгляду справи, визначення характеру спірних правовідносин та норм права, які підлягають застосуванню, вважає, що рішення мають бути скасовані, а справа направлена новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід врахувати наступне.

Як встановлено судами, 11 грудня 2009 року Васильківською районною державною адміністрацією Київської області ОСОБА_1 разом із родиною видано оглядовий ордер на спірну квартиру.

Відповідно до витягу з послужного списку ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу з 21 жовтня 2010 року у запас, із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21 жовтня 2010 року № 198 майор ОСОБА_1 на час звільнення у запас службовим та постійним житлом не забезпечувався.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 спеціальний ордер не видавався, а був наданий лише оглядовий, на підставі якого за ним як за військовослужбовцем була закріплена вказана квартира.

При цьому наказом начальника Васильківського гарнізону від 02 лютого 2010 року № 8 було скасовано попередній наказ начальника цього ж гарнізону від 10 грудня 2009 року № 126 про закріплення спірної квартири за майором ОСОБА_1

Право власності за Міністерством оборони України зареєстровано у 2011 році.

Відповідно до витягу із протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 липня 2011 року № 23 було прийнято рішення, що при надходженні спірної квартири, вирішено її розподілити згідно з існуючою чергою осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що ОСОБА_1 вселився у вказану квартиру та був звільнений з військової служби ще до того, як за Міністерством оборони України зареєстровано право власності.

За приписами ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Отже, при вирішенні спору, суд мав встановити наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовувались вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, з`ясувати характер правовідносин сторін, що випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Натомість судами попередніх інстанцій, хоча й були застосовані різні норми матеріального права, проте обґрунтування рішень зводилось до того, що у спірній кватирі проживає дитина, яка не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення, не звертаючи уваги на суть позовних вимог та способу захисту порушеного права.

Частиною 3 ст. 61. ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Вимоги про виселення ОСОБА_1 разом з родиною були предметом розгляду у іншій цивільній справі.

При цьому судами не з`ясовано, чи ухвалено у справі про виселення відповідачів рішення, яке може мати приюдиційне значення під час вирішення цього спору.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту реальне відновлення порушеного права позивача.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватися від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем, і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на реальне відновлення порушеного права за допомогою імперативу державного примусу.

Суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права, з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Судом першої інстанції зазначено, що спір виник з житлових правовідносин, а не цивільних, як помилково зазначено позивачем.

Разом з тим помилковість посилання сторони на норму права при вирішенні спору, у разі якщо така норма не підлягає застосуванню, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки обов`язок застосувати норму права, яка регулює спірні правовідносини, покладено на суд.

Вирішуючи спір, суди на порушення вимог ст. ст. 212- 215 ЦПК України зазначених обставин справи не врахували, не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не перевірили доводів позивача на підтвердження обґрунтованості заявлених ним вимог.

Допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: М.К. Гримич

О.В. Закропивний

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко