Провадження № 2/537/1183/2017
Справа № 537/4519/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2017року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневич В.І., при секретарі Головньовій Л. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_1, згідно якого прохав суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 36818,49 грн. та судові витрати в сумі 1600 грн.

На обґрунтування своїх вимог вказав, що 26.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н за яким відповідач отримала кредит у розмірі 7400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач допустив порушення у виконанні своїх зобовязань, в звязку з чим станом на 21.09.2017 року виникла заборгованість в розмірі 21513,42 грн., що складається з наступного: 2635,45 грн. заборгованість за кредитом; 8554,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 8823,07 грн. нараховано пені, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. (фіксована частина), 1000,64 грн. (процентна складова).

В судове засідання представник позивача не зявився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі.

На підставі ст. 197 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне.

Між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 26.01.2012 року було укладено договір б/н шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 7400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. А відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених в договорі.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених в договорі.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, згідно п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не інформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно п. 2.1.1.12.11 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

Судом встановлено, що позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав належним чином, а відповідач ОСОБА_1 своїх зобовязань щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та ін., належним чином не виконував.

Як вбачається з розрахунку заборгованості у звязку з порушеннями зобов'язань за договором відповідач станом на 21.09.2017 року виникла заборгованість в розмірі 21513,42 грн., що складається з наступного: 2635,45 грн. заборгованість за кредитом; 8554,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 8823,07 грн. нараховано пені, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. (фіксована частина), 1000,64 грн. (процентна складова).

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Враховуючи зазначені обставини суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту та нарахованих відсотках, а саме в сумі 2635,45 грн. тіло кредиту, 8554,26 грн. відсотків за користування кредитом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та нарахованих штрафів, суд зазначає наступне.

Правовим наслідком порушення зобовязання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Так, відповідно до ст. 551 ЦК України та роз'яснень п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотним обставинами для зменшення розміру неустойки в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Враховуючи наведене та беручи до уваги обставини справи, суд вважає за можливе застосувати у даному випадку до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір нарахованої пені до 2635,45 грн., що буде відповідати принципам справедливості та розумності.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс 14 та від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15.

Судом також встановлено, що за порушення відповідачкою грошових зобовязань за кредитним договором позивачем одночасно нараховані штрафи.

При цьому, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставами стягнення штрафу, як різновиду неустойки, є порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Отже, по суті таке стягнення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобовязання.

В звязку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог банку про стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1000,64 грн. (процентна складова).

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором № б/н від 26.01.2012 року, яку слід стягнути на користь позивача становитиме 13 825 грн. 16 коп., яка складається з: 2635,45 грн. - заборгованість за кредитом; 8554,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2635,45 грн. заборгованість за пенею.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки належить стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, з урахуванням розяснень, наведених у п. 36 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за яким вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч. 1 ст. 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 028,21 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 549, 551, 610-612, 625, 629, 634, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», , рах. № 3111, МФО №305299, заборгованість за кредитним договором б/н від 12.07.2013 року в розмірі 13825 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять пять) грн. 16 (шістнадцять) коп., що складається з наступного: 2635,45 грн. - заборгованість за кредитом; 8554,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2635,45 грн. заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1028,21 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Хіневич