АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6231/17 Головуючий 1 інст. Усенко С.І.
Справа № 610/2072/17
Категорія: трудові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Август-Україна» про стягнення заборгованості за невикористану відпустку та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 вересня 2017 року,

у с т а н о в и в:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Август-Україна» (далі ТОВ «Август-Україна») про стягнення заборгованості за невикористану відпустку та моральної шкоди.

На обґрунтування вимог позивач вказав, що перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 01 листопада 2013 року на посаді комірника відділу збуту ТОВ «Август-Україна» на підставі наказу від 01 листопада 2013 року № 4-к.

На підставі наказу від 20 липня 2017 року № 3-к його звільнено з посади комірника відділу збуту ТОВ «Август-Україна» за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням.

Зазначав, що в день звільнення йому не видана трудова книжка та не проведено повного розрахунку, оскільки не сплачена компенсація за невикористані відпустки за період з 01 листопада 2014 року по 30 червня 2017 року.

Внаслідок затримки розрахунку та невидачі трудової книжки йому завдано моральних страждань.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Август-Україна» на його користь компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 12 138 грн. 24 коп., 1 000 грн. 00 коп. моральної шкоди та зобовязати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку.

В письмових запереченнях ТОВ «Август-Україна» позов не визнало, посилаючись на те, що розрахунок з позивачем проведено після наданням ним належної заяви з проханням звільнити його за власним бажанням. Строки видачі трудової книжки, яка була направлена ОСОБА_1 поштою 10 серпня 2017, порушено не з вини власника підприємства.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04 вересня 2017 року позов задоволено частково.

ТОВ «Август-Україна» зобовязано видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

З ТОВ «Август-Україна» на користь ОСОБА_1 стягнуто 300 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а на користь держави 1 280 грн. 00 коп. судового збору.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на його користь 2 023 грн. 04 коп. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги частини 3 статті 235 КЗпП України, згідно з якою у разі затримання видачі трудової книжки працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

ТОВ «Август-Україна» рішення суду першої інстанції не оскаржило, в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад пять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина 5 статті 235 КЗпП України).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

За приписами пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Як розяснено в абаці першому пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спрів», оскільки згідно зі статтею 235 КЗпП України оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконання рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 01 листопада 2013 року на посаді комірника відділу збуту ТОВ «Август-Україна» на підставі наказу від 01 листопада 2013 року № 4-к.

На підставі наказу від 20 липня 2017 року № 3-к його звільнено з посади комірника відділу збуту ТОВ «Август-Україна» за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням.

Про намір звільнитися за домовленістю сторін ОСОБА_1 попередив ТОВ «Август-Україна» листом від 03 липня 2017 року, який було отримано відповідачем 11 липня 2017 року.

Оскільки домовленості про звільнення позивача за згодою сторін не було, ТОВ «Август-Україна» направило позивачу листа від 18 липня 2017 року з проханням переписати заяву про звільнення на заяву за власним бажанням з дотриманням стоків, передбачених статтею 38 КЗпП України, на яку позивач відповіді не надав.

19 липня 2017 року складено акт про проведення інвентаризації, після чого позивач на роботу не виходив.

20 липня 2017 року ТОВ «Август-Україна» отримано іншу заяву ОСОБА_1 від 30 червня 2017 року про його звільнення за власним бажанням з 03 липня 2017 року.

Після отримання 07 серпня 2017 року ТОВ «Август-Україна» ухвали про відкриття провадження за даним позовом з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок, заробітна плата за липень 2017 року в розмірі 2 486 грн. 67 коп. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 11 126 грн. 72 коп. перераховано на заробітну картку.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано вимоги частини 3 статті 235 КЗпП України, не можуть бути прийняті до уваги.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 представник ТОВ «Август-Україна» пояснила, що позивач в листі зазначав, на яку адресу направити йому трудову книжку, а саме АДРЕСА_1. Цінний лист разом з трудовою книжкою направлявся саме на цю адресу, однак 02 вересня 2017 року повернувся з відміткою пошти «за заявою одержувача».

13 жовтня 2017 року позивач знов направив відповідачу листа, в якому просив вислати його трудову книжку за місцем нової роботи, а саме б. № 87 по вул. Польова в м. Харкові. У звязку з цим трудова книжка була направлена саме на цю адресу, однак ОСОБА_1 добровільно відмовився від її отримання.

На прохання ОСОБА_2 представника ТОВ «Август-Україна» трудова книжка вручена позивачу в суді апеляційної інстанції, про що ОСОБА_1 22 листопада написав відповідну розписку.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.Л.Швецова

ОСОБА_3