АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/405/17 Справа № 174/34/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Данилюк Т. М. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюти Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання батьківства, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства, мотивуючи тим, що з грудня 2013 року зустрічалася з ОСОБА_3 два-три рази на тиждень в м.Вільногірську в його квартирі.

Вказувала, що під час зустрічей вони вступали в статеві стосунки, оскільки планували одружитись. У березні 2014 року вона дізналась що вагітна та ОСОБА_3 відреагував на цю новину позитивно.

Зазначала, що наприкінці березня 2014 року вони посварилися і припинили спілкування та у квітні під час спілкування ОСОБА_3 не заперечував проти свого батьківства та запису його батьком дитини.

Посилаючись на те, що після народження дитини ОСОБА_3 не подав заяву про своє батьківство до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, прізвище, ім'я, по батькові дитини було записано за її вказівкою відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зробити відповідну зміну до актового запису від 19 листопада 2014 року №192 про народження ОСОБА_4, вказавши у графі батько - ОСОБА_3

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні положення закріплено й в статтях 1-11 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином сповіщеного позивача ОСОБА_2 та відповідача, який не отримує поштові відправлення, не цікавиться ходом розгляду справи, тобто зловживає своїми процесуальними правами. Крім того, дана справа тривалий час знаходиться на розгляді в апеляційному суді, а саме з вересня 2016 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

За правилами ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які докази про це, які засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до норм ЦПК України.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1

Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України та вказано батько - ОСОБА_6 (а.с.7).

На момент народження ОСОБА_4 позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 двічі не з'являвся на експертизу, внаслідок чого вона не була проведена, інших належних доказів на обґрунтування позову позивач не надала, а рішення не може базуватися виключно на показах свідків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч.2 ст.125 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана, як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.126 СК України).

Положення вказаних норм дають змогу дійти висновку про існування двох способів визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою: добровільний та судовий.

Добровільний спосіб полягає у двосторонньому волевиявленні матері та батька, яке полягає у зверненні до державного органу реєстрації актів цивільного стану із відповідною заявою. Тобто, зазначений спосіб використовується у разі відсутності спору з приводу батьківства та є вільним волевиявленням жінки та чоловіка, шляхом подачі заяви до органу реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Як зазначено в абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

У п.9 зазначеної вище постанови роз'яснено, що питання походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. У разі, коли ухилення сторони у справі щодо визнання батьківства від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції сприяв належному дослідженню усіх обставин справи.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року по справі призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено комунальному закладу «Бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (а.с.36-38).

Дана ухвала суду не була виконана у зв'язку з неявкою ОСОБА_3 двічі за викликом до експертної установи (а.с.54).

Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Суд першої інстанції роз'ясняв позивачу право на заявлення клопотання про примусовий привід ОСОБА_3 на експертизу.

Під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції також вживалися всі можливі заходи для сповіщення ОСОБА_3 про розгляд даної справи.

Роз'яснювались позивачу права на заявлення клопотання про примусовий привід на проведення експертизи.

За змістом ст.ст.10,11,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст.60, ч.3 ст.10 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відповідно до вимог ч.4 ст.10, ч.1 ст.31, ч.1 ст.137 ЦПК України повинен сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного з'ясування обставин справи, в тому числі зобов'язаний за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, витребувати докази, коли у цих осіб є складнощі щодо їх отримання.

Колегія суддів приходить до висновку, що ці норми процесуального права при ухваленні рішення судом першої інстанції виконані.

Будь-яких належних доказів стосовно батьківства відповідача позивачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду та не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, зводяться до особистого тлумачення заявником норм права, а письмових та належних доказів на їх підтвердження до апеляційного суду останнім надано не було.

Крім того, відповідно до правових позицій Верховного Суду України розумний строк визначається у кожній конкретній справі з урахуванням справедливого і своєчасного її розгляду, складністю справи; поведінкою заявника; процесуальними діями суду, але не більше строку, визначеного частиною першою статті 157 ЦПК.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.