Єдиний унікальний номер 725/1096/17
Номер провадження 2/725/242/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/6 частку у спадковому майні,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувсь до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що він та треті особи є співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка набута внаслідок приватизації державного житлового фонду. 07 жовтня 2009 року померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої спадкове майно у вигляді 1/6 частки отримав його батько ОСОБА_6, який 21 вересня 2015 року помер.

Після смерті батька відкрилася спадщина на 2/6 частки у квартирі АДРЕСА_1, з яких 1/6 частка особиста та 1/6 частка за законом.

При цьому, за життя , а саме 09 липня 2015 року його батько ОСОБА_6 на його імя вчинив заповіт, який був посвідчений у Грозинецькій сільській раді, Хотинського району, Чернівецької області, згідно якого належне йому на день смерті майно заповів йому.

З метою оформлення своїх спадкових прав,, він звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7, подавши заяву про прийняття спадщини, внаслідок чого заведена спадкова справа №8/2016. При цьому, на частку спадкового майна, а саме 1/6 частку у спірній квартирі, яка була набута батьком внаслідок приватизації, приватним нотаріусом 19 серпня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а на іншу 1/6 частку, яку батько отримав після смерті дружини ОСОБА_5, у звязку із відсутністю державної реєстрації права власності на неї, відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину за законом.

Посилаючись на вказане, просив визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді 1/6 частки квартири №7 по вул. Турецькій у м. Чернівці, загальною площею 40,40 кв.м., житловою 27,00 кв.м.

У судове засідання позивач не зявився, від його представника через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Також вказав, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник Чернівецької міської ради у судове засідання не зявився. Від нього через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому він вказав, що проти заперечення позову не заперечує.

Треті особи у судове засідання не зявилися, від них через канцелярію суду надійшли клопотання, в яких зазначили, що проти задоволення позову не заперечують, просили розгляд справи провести у їх відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, за змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, позивач та треті особи є співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка набута внаслідок приватизації державного житлового фонду (а.с 4, 5).

07 жовтня 2009 року мати позивача - ОСОБА_5, як один із співвласників спірного майна, померла та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме 1/6 частки, право власності на яку в порядку спадкування отримав батько позивача - ОСОБА_6

Разом з тим, 21 вересня 2015 року батько позивача - ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належні йому на праві власності 2/6 частки у квартирі АДРЕСА_1, з яких 1/6 частка особиста та 1/6 частка отримана у спадок після смерті дружини за законом.

Також судом встановлено, що 09 липня 2015 року батько позивача - ОСОБА_6 на імя позивача склав заповіт, який був посвідчений у Грозинецькій сільській раді, Хотинського району, Чернівецької області (а.с. 6).

З метою прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 із заяво про прийняття спадщини, внаслідок чого заведена спадкова справа №8/2016 та в подальшому, нотаріусом на спадкове майно у вигляді 1/6 частки, саме тої, що була набута батьком позивача внаслідок приватизації, 19 серпня 2016 року видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а на іншу частку в розмірі 1/6 , яку батько позивача отримав у спадщину після смерті дружини ОСОБА_5 відмовлено у звязку із відсутністю державної реєстрації права власності на вказану частку в майні (а.с. 12).

Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

В силу дії ст. 1268 ЦК Україна, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328 ч.2, ст. 392 ЦК України).

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

За таких обставин, а також ураховуючи те, що позивач прийняв після смерті батька спадщину у визначеному законом порядку, однак позбавлений можливості оформити її у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державної реєстрації права власності на 1/6 частку квартири за спадкодавцем, поданий позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 86,87,89, 120, 125 ЗК України, ст. ст. 319, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 130, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/6 частку у спадковому майні, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 загальною площею 40,40 кв.м., житловою площею 27,00 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало