АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5527/16-ц Номер провадження 22-ц/786/887/17Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Лобова О.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах Кременчуцької міської ради та Міністерства інфраструктури України на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління ОСОБА_3 про визнання дійсним договору,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління ОСОБА_3 про визнання дійсним без нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, Полтавської області, вул. Гагаріна, 23, укладеного 20.09.2009 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління ОСОБА_3

У серпні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмета позову, якою просила визнати дійсним без нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кременчук, Полтавської області, вул. Гагаріна, 23, -укладеного 20.09.2009 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обовязки голови правління ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення загальною площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кременчук, Полтавської області, вул. Гагаріна, 23.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2016 року позов задоволено, визнано дійсним без нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кременчук, Полтавської області, вул. Гагаріна, 23, - укладеного 20.09.2009 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення літ. «А, аг» загальною площею 46,7 кв.м., що складається з: основного приміщення літ. «А-1-1» - площею 30,7 кв.м., коридору літ. «А-1-2» - площею 5,4 кв.м., підсобного приміщення літ. «А-1-3» - площею 7,2 кв.м., санвузолу літ. «А-1-4» - площею 3,4 кв.м., та знаходиться за адресою: м. Кременчук, Полтавської області, вул. Гагаріна, 23.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із можливості застосування до спірних правовідносин норми ст. 220 ЦК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив керівник Кременчуцткої місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Кременчуцької міської ради та Міністерства інфраструктури України, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, прохав оскаржуване рішення скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у якому роз`яснено, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків сторін. Судом не було з`ясовано чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилялася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та (або) процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» в особі виконуючого обов`язки голови правління ОСОБА_3 20 вересня 2009 року було укладено попередній договір купівлі-продажу, згідно з яким сторони зобов`язались у майбутньому, в обумовлений договором строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого на умовах і в порядку, визначених цим договором.

Продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Характеристика об`єкта відчуження: нежитлове приміщення площею 47,5 кв.м., що розміщене за адресою: м. Кременчук, Полтавська обл., вул. Гагаріна, 23 на першому поверсі в гуртожитку № 39, знаходиться на балансі продавця.

Продаж нежитлового приміщення за домовленістю сторін вчинено за 10760 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання договору.

Згідно з п.п. 4.1.2 вказаного договору, обов`язком продавця вказано укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна до кінця четвертого кварталу 2012 року, після проведення поточної технічної інвентаризації в КП «Кременчуцьке МБТІ» та оформлення правовстановлюючих документів.

У п. 5.1 договору зазначено, що до підписання договору, в рахунок належних за основним договором платежів, покупець передав, а продавець отримав повну суму розрахунку за відчужуване майно у розмірі 10760 грн. В момент нотаріального оформлення та підписання Основного договору, вказана сума буде зазначена у належний з покупця платіж за основним договором.

Згідно з п. 6.1 договору, за домовленістю сторін укладення основного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення здійснюватиметься в кінці четвертого кварталу 2012 року, у приміщенні офісу нотаріуса по вул. Леніна, 10/7 в м. Кременчуці.

У п. 7 у розділі «інші умови» договору зазначено, що покупець ознайомлений із необхідністю у передбачений законодавством термін після нотаріального посвідчення основного договору здійснити державну реєстрацію нерухомого майна (а.с. 6-8).

У матеріалах справи також міститься відповідний акт приймання-передачі основних засобів (вищевказаного нежитлового приміщення) від продавця покупцю за попереднім договором від 20.09.2009 року (а.с. 9).

Позивачкою до матеріалів справи також було долучено технічну документацію на нежитлове приміщення, що розташоване по вул. Гагаріна, 23 у м. Кременчуці (а.с. 16-17).

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів констатує, що висновок суду першої інстанції про те, що після виконання зобов`язань покладених на позивача умовами угоди, відповідач умови угоди не виконав, і взагалі не бажає їх виконувати та уникає зустрічей з позивачкою, жодними належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 55-59 ЦПК України, не обґрунтовано, адже у матеріалах справи вони відсутні. Вказані висновки судом зроблені лише зі слів позивача, що є недопустимим.

Згідно з нормою ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а саме власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що при вирішенні спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Встановивши, що між сторонами було укладено лише попередній договір щодо зобов`язання у майбутньому у встановлений строк укласти договір-купівлі продажу, а основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення навіть не було оформлено (відсутня його письмова форма), а отже, відповідно, нотаріально не посвідчувався та не проходив державної реєстрації, місцевий суд не звернув уваги на те, що такий договір купівлі-продажу не є укладеним та не може визнаватись дійсним у судовому порядку.

Зазначені висновки кореспондуються із правовою позицією, викладеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі № 6-162цс12 та від 19.06.2013 року у справі № 6-49ц13.

Крім того, у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачка не надала доказів того, що відповідач ухиляється від його укладення у письмовій формі й у подальшому від нотаріального посвідчення та державної реєстрації, адже саме основний договір купівлі-продажу має бути нотаріально посвідчений та зареєстрований, а не попередній договір про намір укладення такого договору у майбутньому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права а, тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні вимог слід відмовити за безпідставністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу керівника Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 серпня 2016 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_5

З оригіналом згідно: ОСОБА_1