АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1293/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/789/1319/17 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Теребовлянського районного суду із даним позовом.

Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що є власником житлового будинку №28 по вул.Надрічній в смт.Микулинці, Теребовлянського району Тернопільської області. Відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстрований, однак понад рік не проживає без поважних причин. Наявність реєстрації відповідача створює для неї труднощі в оплаті комунальних послуг та отриманні субсидій, що ставить її у тяжке матеріальне становище.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: смт.Микулинці, вул.Надрічна, 28, Теребовлянського району Тернопільської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

ОСОБА_2 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що не проживав за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки йому з середини 2016 року позивач чинила перешкоди. Крім того, позовна заява написана та підписана не ОСОБА_1, а іншою особою. Просить рішення скасувати, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Апелянт в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не проживав у вищевказаному будинку без поважних причин понад один рік.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачка є власником житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами за адресою: смт.Микулинці, вул.Надрічна, 28, Теребовлянського району Тернопільської області, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Тернопільським міжміським БТІ від 15 грудня 1978 року.

Відповідач з 20 грудня 2013 року зареєстрований у вказаному будинковолодінні.

З Акту обстеження матеріально-побутових умов позивачки від 27 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 з моменту реєстрації і по даний час за адресою смт.Микулинці, вул.Надрічна, 28, Теребовлянського району Тернопільської області не проживає.

Допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтвердили факт, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою без поважних причин понад один рік.

Згідно з вимогами ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користуватись житловим приміщення з підстав відсутності понад рік у цьому житлі, якщо він був відсутній протягом усього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановленні судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст.214 ЦПК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позивачка чинить йому перешкоди в користуванні житловим будинком, оскільки жодних належних та допустимих доказів в підтвердження даних обставин суду представлено не було.

Апелянт не надав суду будь-яких доказів того, що він коли-небудь звертався до правоохоронних органів із заявами про перешкоджання з сторони позивача у проживанні за місцем реєстрації. До суду із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням ОСОБА_2 також не звертався.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позовна заява написана та підписана не ОСОБА_1 а іншою особою, оскільки дане твердження є лише припущенням та нічим не підтверджується.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не вірно викладено в рішенні покази свідків, оскільки це спростовується матеріалами справи, зокрема, звукозаписом судового засідання.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6