Провадження № 6/201/1/2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі: головуючого судді Ходаківського М.П., за участі секретаря судового засідання Бігдан А.І., представника заявника ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Закон і право» від 22 січня 2008 року у справі № 22-01/2-08 у справі за позовом Приватної фірми «Тапузім» до Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський завод шахтної автоматики», Товариства з обмеженою відповідальністю «Реєстраторська компанія «Еталон» про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів, визнання частково недійсним статуту товариства, визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3О.) звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Закон і право» від 22 січня 2008 року у справі № 22-01/2-08 у справі за позовом Приватної фірми «Тапузім» (далі ПФ «Тапузім») до Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський завод шахтної автоматики» (ВАТ «Дніпропетровський завод шахтної автоматики»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Реєстраторська компанія «Еталон» (далі ТОВ «Реєстраторська компанія «Еталон») про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів, визнання частково недійсним статуту товариства, визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії та визнання третейської угоди укладеної у грудні 2007 року між указаними сторонами та застосування до неї наслідків нікчемного правочину.

У судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримала і просила її задовольнити.

Представник відповідача у справі третейського суду ТОВ «Реєстраторська компанія «Еталон» просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки вона є необґрунтованою і подана із пропуском визначеного законодавством строку.

Інші учасники судового провадження у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися судом належним чином.

Голова правління Асоціації «Закон і право» 20 лютого 2017 року на неодноразові запити суду про надання матеріалів указаної третейської справи повідомив про неможливість направлення до суду матеріалів третейської справи № 22-01/2-08 від 22 січня 2008 року з причини її фактичної відсутності в архіві третейського суду.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд України в постанові від 09.12.2015 у справі № 6-849цс15, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування, вказав, що з урахуванням ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 389-1 ЦПК України визначено, що сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 із заявою про скасування рішення третейського суду, яке згідно із викладеними у його копії відомостями було постановлено 22 січня 2008 року, звернувся 22 липня 2016 року, тобто на момент подання заяви сплинув трьохмісячний строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду і ОСОБА_3 як особа, що вважає порушеними свої права цим рішенням третейського суду, повинен довести конкретний період часу із наданням підтверджуючих документів про те, коли йому стало відомо про наявність цього рішення і порушення своїх прав.

Проте аналізуючи матеріали справи, слід дійти висновку, що заявником взагалі не наведено конкретного часу або чітко визначеної події, які б доводили час його ознайомлення і встановлення ним про існування оскаржуваного рішення третейського суду.

Позицію про те, коло він довідався про існування указаного рішення він доводить фактом спадкування після смерті ОСОБА_4 Проте довідка Шостої дніпропетровської нотаріальної контори про те, що він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 датована ще 27 серпня 2014 року і взагалі жодним чином не доводить про повідомлення йому в цій довідці про наявність оскаржуваного рішення третейського суду.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, які б вказували на конкретний час або подію про те, коли заявник дізнався про постановлене третейським судом рішення, яке він оскаржує.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Судом протягом усього часу розгляду справи вживалися заходи для витребування справи третейського суду з метою можливої перевірки наявності у матеріалах справи доказів повідомлення заявника про існування оспорюваного ним рішення, але такі матеріали справи із незалежних для суду причин надані не були.

З огляду на ці обставини, зважаючи на імперативні приписи ст. 389-1 ЦПК України, недоведеність заявником конкретного часу, з якого йому стало відомо про рішення третейського суду від 22 січня 2008 року і ненадання обґрунтованого клопотання про поновлення йому цього строку із долученням підтверджуючих доказів, заява про скасування рішення третейського суду підлягає залишенню без розгляду.

Одночасно суд вважає за необхідне розяснити заявнику, що у випадку надання відповідних доказів щодо часу встановлення ним про існування оскаржуваного рішення суду він не позбавлений права повторного звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 389-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Закон і право» від 22 січня 2008 року у справі № 22-01/2-08 у справі за позовом Приватної фірми «Тапузім» до Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський завод шахтної автоматики», Товариства з обмеженою відповідальністю «Реєстраторська компанія «Еталон» про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів, визнання частково недійсним статуту товариства, визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частина ухвали проголошена у судовому засіданні 03 квітня 2017 року. Повний текст ухвали складено та підписано 05 квітня 2017 року.

Суддя М.П.Ходаківський