АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/881/16-ц
Провадження № 22-ц/792/314/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Пастощука М.М.

секретар Гриньова А.М.

з участю представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/881/16-ц за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ПАТ КБ „ПриватБанк звертаючись до суду з позовом, вказувало, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.03.2010 р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За Умовами та Правилами надання банківських послуг щодо зміни кредитного ліміту Банк зазначив, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

ПАТ КБ „ПриватБанк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, відповідач своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 29.02.2016 утворилась заборгованість у розмірі 11110,36 грн.. У звязку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 11110,36 грн. за кредитним договором №б/н від 12.03.2010 р., яка складається з наступного:

- 1492,08 грн. заборгованість за кредитом;

________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження № 22-ц/792/314/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19, 27

- 5863,02 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 2750 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи:

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 505,26 грн. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Старокостягтинівського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2016 року позов задоволено.

За заявою ОСОБА_1 заочне рішення переглянуто.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги. Вважає рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення, та невідповідності висновків суду обставинам справи. Посилається на те, що кредитні правовідносини між Банком та ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором є дійсними, про бажання їх припинити в порядку, встановленому законодавством чи договором, не висловлювала жодна із сторін. Відмовляючи в задоволенні позову, судом не спростовано, що заборгованість за кредитним договором відповідачем погашена, та що у нього існує борг. Таким чином, оскільки кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, і правовідносини між сторонами є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягали стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Крім того, на думку апелянта висновки суду першої інстанції не відповідають правовій позиції в постанові ВСУ від 02.12.2015 р. по справі №6-249цс15.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до п. п. 3, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строки позовної давності звернення до суду, однак за таким висновком повністю погодитись не можна.

Так судом встановлено, що 12 березня 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії із лімітом 1500 грн. під 2,5 % на місяць, які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, на строк дії платіжної картки, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника.

ОСОБА_1 зобов'язався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 55 грн. і не більше залишку заборгованості, на кінець звітного місяця до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

За невчасне погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором повинен щомісячно сплачувати банку пеню 1 і пеню 2, що розраховується: пеня 1 з базової процентної ставки, поділеної на 30, за кожний день прострочення кредиту, пеня 2 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн. і більше.

У випадку порушення відповідачем термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених процентів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі Умови і Правила).

Сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Памятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Подавши позивачеві анкету-заяву клієнта від 12 березня 2010 року, ОСОБА_1 приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Після укладення договору ОСОБА_1 одержав у позивача 1500 грн. кредитних коштів, однак в послідуючому свої обовязки за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 29 лютого 2016 року виникла заборгованість відповідача перед банком, яка становила 11110 грн. 36 коп., з яких неповернутий кредит 1492 грн. 08 коп., проценти 5863 грн. 02 коп. Крім того, банк нарахував пеню в сумі 2750 грн. та штраф у сумі 1005 грн.26 коп. (фіксована частина - 500 грн., процентна складова 505 грн. 26 коп.).

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається,

Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором.

Разом із тим, відмовляючи в позові банку в цілому за спливом позовної давності, суд припустився помилки.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Із положень ч. ч. 1, 5 ст. 261; ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі змістом заяви клієнта та Умов строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, при цьому кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності і повернення. Порядок погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами в розмірі 7% від залишку заборгованості.

Договір діє без обмежень строку та припиняє свою дію після повного погашення заборгованості позичальником (п. п. 1.1.7.41, 1.1.7.42 розділу І Умов).

В силу п. 2.1.1.2.11 розділу ІІ Умов карта діє до останнього дня місяця, вказаного на її лицьовому боці. Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За змістом п. 2.1.1.12.4 розділу ІІ Умов строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з установленим мінімальним обов'язковим платежем визначені в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по кредиту.

Оскільки, за умовами кредитного договору ОСОБА_1 мав виконувати зобов'язання частинами, то позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів, а й кінцевий строк повного погашення кредиту. Отже, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) і від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14).

З 10 червня 2010 року ОСОБА_1 припинив сплату коштів із погашення кредиту, а в квітні 2014 року строк дії карти закінчився, після чого відповідач нову картку не отримував.

ПАТ КБ «ПприватБанк» звернулося до суду з позовом про захист свого порушеного права 15 березня 2016 року.

З урахуванням визначеного сторонами розміру щомісячних платежів ОСОБА_1 мав повністю погасити кредит до 1 червня 2012 року (розрахунок заборгованості - а. с. 5-6), однак свої обовязки за кредитним договором щодо погашення кредиту ОСОБА_1 на час подачі позову і на даний час не виконав та кредит не повернув.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та неустойка підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-1188 цс 16), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах,

Отже, позовна давність щодо стягнення з відповідача на користь банку 4611 грн. 12 коп. процентів за період з березня 2013 року по лютий 2016 року згідно наданого банком до апеляційного суду розрахунку (а. с. 137) не сплила, а позовна давність щодо стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту та нарахованих процентів за його користування до березня 2013 року сплила і в цій частині позову слід відмовити.

Суд першої інстанції не врахував указаних обставин і помилково виходив з того, що позов банку є безпідставним у цілому.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути 4611 грн. 12 коп. процентів за користування кредитом.

Однак, при вирішення позовних вимог банку про стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме довідкою-памяткою про умови кредитування та пунктом 1.1.5.21 Правил та умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

У той самий час, згідно з довідкою-памяткою про умови кредитування та пунктом 1.1.5.20 Правил та умов передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань, тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Отже, з врахуванням викладеного, слід прийти до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді окремо пені та штрафу підлягають задоволенню частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. фіксованої частини штрафу та 505 грн. 26 коп. процентної складової штрафу, а всього 1005 грн. 26 коп., а в стягненні пені слід відмовити.

Всього з ОСОБА_1 на корить ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню. заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 5616 грн. 38 коп., з яких заборгованість по відсоткам 4611,12 грн. та штраф в сумі 1005 грн. 26 коп.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню і судові витрати.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 12 березня 2010 року в сумі 5616 грн. 38 коп., з яких заборгованість по відсоткам 4611,12 грн. та штраф в сумі 1005 грн. 26 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк» судовий збір в сумі 696 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Л.М. Грох

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом ОСОБА_4