Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/5462/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження №22-ц/778/757/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_6 кредит, Приватного підприємства „КР Київ про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ПАТ ОСОБА_6 кредит, Приватного підприємства „КР Київ про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позову зазначали, що 18.12.2013 року між ПАТ„Банк ОСОБА_6 кредит та ПрАТ „КР Київ було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти шляхом надання кредиту окремими частинами зі сплатою 23% річних з переглядом відсоткової ставки кожні три місяці та комісій, в розмірі та порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, в межах максимального ліміту заборгованості до 1 000 000 грн., з кінцевим терміном повернення заборгованості до 17.12.2014 року.

18 грудня 2013 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ „ОСОБА_6 кредит та позивачами ОСОБА_5, ОСОБА_4 були укладені договори поруки.

Між Банком та ОСОБА_3Г договорів поруки був укладений 17.01.2014 року.

Вважають, що їх порука припинилася оскільки позичальник порушував встановлені договором строки сплати процентів, в звязку з чим на їх думку строк надання кредиту закінчився 24.05.2014 року та 25.11.2014 року порука припинилася. .

Враховуючи вищевикладене просили суд визнати припиненою поруку ОСОБА_4 за договором поруки від 18.12.2013 року; визнати припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 17.01.2014 року, визнати припиненою поруку ОСОБА_5 за договором поруки від 18.12.2013 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжявід 23 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким визнати припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 17.01.2014 року.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ПАТ „ОСОБА_6 кредит", Приватного підприємства „КР Київ" про визнання припиненою поруки за договорами поруки № 04/881/1-4 від 18.12.2013 року, № 04-882/1-4 від 17.01.2014 року, № 04-880/1-4 від 18.12.2013 року, 26.01.2016 року з підстав передбачених ч. 1 ст.559 ЦК України. Судом 26.01.2016 року ухвалено рішення у даній справі, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.04.2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2016 р. залишено без змін.(а.с.10-17).

Судом із урахуванням обставин, встановлених судовим рішенням від 26.01.2016 року, які в силу ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають, встановлено, що 18.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_6 кредит та Приватним підприємством „КР Київ було укладено Договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-242ю/2013/2-1, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами „Траншами, зі сплатою 23 відсотків річних з переглядом відсоткової ставки кожні три місяці та комісій, в розмірі та порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1 до Договору, що є невідємною складовою частиною Договору, в межах максимального ліміту заборгованості до 1 000 000 гривень, відповідно до встановленого Договором графіку змін максимального ліміту заборгованості, та з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 17.12.2014 року на умовах визначених Договором.

Умови кредитного договору банком були виконані у повному обсязі шляхом надання кредитних коштів позичальнику.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В забезпечення виконання Кредитного договору між ПАТ „ОСОБА_6 кредит, ПП „КР Київ та ОСОБА_5 18.12.2013 року було укладено договір поруки № 04/880/1-4, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_5 зобовязався перед Кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань за Договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-242ю/2013/2-1 від 18.12.2013 року.

В забезпечення виконання Кредитного договору між ПАТ „ОСОБА_6 кредит, ПП „КР Київ та ОСОБА_4 18.12.2013 року було укладено договір поруки № 04/881/1-4, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_4 зобовязався перед Кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань за Договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-242ю/2013/2-1 від 18.12.2013 року.

В забезпечення виконання Кредитного договору між ПАТ „ОСОБА_6 кредит, ПП „КР Київ та ОСОБА_3 17.01.2014 року було укладено договір поруки № 04/882/1-4, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_3 зобовязалася перед Кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань за Договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-242ю/2013/2-1 від 18.12.2013 року.

У звязку з неналежним виконанням Позичальником умов Кредитного договору 20.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_6 кредит та Приватним підприємством „КР Київ було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-242ю/2013/2-1 від 18.12.2013 року, яким внесено зміні до п. 1.1.1. Кредитного договору, шляхом виключення з нього графіку зміни максимального ліміту заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними в п. 24 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім ч. 4 ст. 559 ЦК України та реченням другим ч. 4 цієї статті, правову конструкцію ч. 4 ст. 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення ч. 5 ст. 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя (ухвала ВССУ №6-11431св15).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17. 09.2014 року у справі № 6-170цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1844цс15.

Позивачі, як на підставу своїх позовних вимог про визнання поруки припиненою посилаються на те, що 04.06.2015 року Банком подано позов до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про стягнення заборгованості, однак порука припинилася на підставі п.4 ст.559 ЦК України, зокрема з тих підстав, що позичальник порушував встановлені Договором строки сплати процентів , з 08.05.2014 року по 27.05.2014 року -20 днів прострочки, з 06.06.2014 року по 30.06.2014 року -25 днів прострочки, отже з огляду на пп.4.4. Кредитного договору, 24.05.2014 року строк надання кредиту скінчився, а у Позичальника виник обовязок повернути Кредит у повному обсязі. На думку позивачів з 24.05.2014 року почався відлік встановленого у ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку, 25.11.2014 року порука припинилася. Окрім того, з 06.04.2014 року Позичальник систематично не виконує взятих зобовязань по сплаті процентів, що, на думку позивачів, є ще однією підставою для припинення поруки.

Строк закінчення поруки встановлено у договорах поруки (п.6.1.) до 17 грудня 2019 року, які на момент розгляду справи не закінчилися, а оплата не у повному обсязі поточних платежів за кредитом не є підставою для повного припинення договорів поруки.

Договорами поруки встановлений термін зі спливом якого порука припиняється у разі не пред'явлення вимог до поручителів, а тому посилання позивачів на припинення поруки є необґрунтованими, надуманими та таким, що не відповідають обставинам справи і умовам укладених договорів кредиту, поруки.

Положення ч.4 ст.559 ЦК України щодо припинення договору поруки у разі, якщо строк поруки у договорі не встановлено, на яке покликається позивач як на підставу визнання договору поруки припиненим, не підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Установивши, що умовами договору поруки визначено строк дії поруки до 17.12.2019 року (п. 6.1), суд відхиляє доводи позивачів про припинення договору поруки із підстав спливу шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (ухвала ВССУ від № 6-38072ск15 від 02.03.2016 року).

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача про визнання поруки припиненою.

Доводи апеляційної скарги про те, що порука припиналася з тих підстав, що починаючи з травня 2014 року Позичальник систематично порушував встановлені Договором строки сплати процентів являються необґрунтованими, так як сплата не у повному обсязі поточних платежів за кредитом не є підставою для повного припинення договорів поруки.

Із наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості (а.с. 27-30), вбачається, що Позичальником зобовязання виконувалися не у повному обсязі, зокрема Позичальником сплачувалася заборгованість по процентам щомісячно, однак із простроченням, не у повному обсязі. При цьому ОСОБА_6 скористався своїм правом на стягнення як недоплачених процентів, так і суми боргу за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії, строк дії якого встановлений до 17.12.2014 року, шляхом предявлення до суду в шестимісячний строк позову до суду 04.06.2015 року до поручителів.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 вікторії Геннадіївни відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжявід 23 листопада 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: