Номер провадження: 22-ц/785/7638/17
Номер справи місцевого суду: 521/6687/17
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Давіда Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - ОСОБА_5 про визнання правочинів удаваними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6, діючої в інтересах ОСОБА_2, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року,-

встановила:

У квітні 2017 року представник ОСОБА_6, діюча в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання правочинів удаваними і з врахуванням уточнень, в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 29.04.2013 року між нею та ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_4, були укладені договори купівлі-продажу 9/10 та 1/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позивач посилалася на те, що того ж дня, між нею та ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_4, було укладено договір позики, відповідно до якого виконання боргових зобов'язань забезпечувалось іпотекою у вигляді житлового будинку, оформленою договорами купівлі-продажу 1/10 та 9/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. За умовами зазначеного договору ОСОБА_4 передав їй грошові кошти в розмірі 65400,00 доларів США в гривні по курсу Національного банку України на день передачі строком на 6 місяців , а вона погодилася оформити договір купівлі-продажу на будинок, а за перебігом строку шість місяців та повернення суми боргу, будинок мали знову переоформити на попереднього власника, тобто на неї.

Посилаючись на те, що укладанням договорів купівлі-продажу часток житлового будинку по АДРЕСА_1, сторонами правочинів було приховано інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір іпотеки в забезпечення договору позики від 29 квітня 2013 року, укладеного в простій письмовій формі, позивачка просила суд визнати її такою, що не пропустила строк позовної давності, в іншому випадку, визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та визнати порушене право позивачки таким, що підлягає судовому захисту; визнати договори купівлі-продажу 9/10 та 1/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладених 29 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_4, удаваними (недійсними) і такими, що укладені з метою приховати інший договір, а саме договір застави в забезпечення договору позики від 29 квітня 2013 року; скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номера № 2074243 від 29 квітня 2013 року 19:14:10, №2074688 від 29 квітня 2013 року 19:37:31, згідно яких 9/10 та 1/10 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані за ОСОБА_3; визначити порядок виконання судового рішення, зазначивши, що це рішення є підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, та розподілити судові витрати відповідно до положень ст.88 ЦПК України (а.с. 2-5, 43-44).

Рішення ухвалено у відсутність позивача ОСОБА_2 та приватного нотаріуса ОСОБА_5.

Представник відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_7 позов не визнала , просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4-ОСОБА_8 позов не визнала, просила відмовити .

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання правочинів удаваними - залишено без задоволення (а.с. 83-86).

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_6, діюча в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання правочинів удаваними, та розподілити судові витрати (а.с.89-94).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діюча в інтересах ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представники ,приватний нотаріус ОСОБА_5 , в судове засідання не з'явилися, про час , місце розгляду справи ,були сповіщені належним чином.

Колегія суддів, відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України, вважає можливим розгляд справи у відсутність осіб, які не з'явилися.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2013 року ОСОБА_3

оформив на ім'я ОСОБА_4 довіреність, якою уповноважував останнього придбати на його ім'я, за ціну та на умовах за своїм розсудом будь-яке нерухоме майно та/чи його частку на території м. Одеса та Одеської області, укладати та підписувати відповідні договори та зареєструвати на його ім'я право власності на придбане нерухоме майно на підставі відповідних договорів на його ім'я, з правом отримання витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на його ім'я (а.с.70).

29 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_4, було укладено договір купівлі-продажу 9/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.72).

Право власності ОСОБА_3 на 9/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстроване 29 квітня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8).

29 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_4, було укладено договір купівлі-продажу 1/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.73).

Право власності ОСОБА_3 на 1/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстроване 29 квітня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10).

Зі змісту п.2 зазначених договорів купівлі-продажу від 29 квітня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 отримала повністю грошові кошти в розмірі 307287,00 грн. та 34143,00 грн. до підписання цього договору, що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 виконав всі умови договорів купівлі-продажу від 29 квітня 2013 року, укладених між ним та позивачкою.

Матеріали справи не містять докази оскарження або визнання зазначених договорів купівлі-продажу недійсними.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.331 ЦК України , якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом першої інстанції, вірно встановлено, що з моменту державної реєстрації договорів купівлі-продажу 9/10 та 1/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладених 29 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_4, право власності позивачки на спірне майно припинилося.

При зверненні до суду з позовом, позивач посилалася на те, що між нею та відповідачем 29.04.2013 року, був укладений договір позики (а.с.11), за умовами якого вона отримала в борг 65400 дол. США , строком повернення до 29.10.2013 року та у забезпечення зазначеного договору, вона уклала спірні договори купівлі-продажу.

В судовому засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_2 суду пояснила, що їй в порядку спадкування, належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 29.04.2013 року вона домовилася з ОСОБА_4 про отримання від нього в позику 65400 дол. США, із сплатою 24 % річних, строком повернення 29.10.2013 року, проте кошти не повернула, хоча спочатку сплачувала щомісячно певні платежі . Надати докази сплати за зазначеним договором позики не може. Посилалася на те, що вона погодилася укласти в той же день договори купівлі-продажу, а у разі поверненя боргу ОСОБА_4 запевнив її, що знову переоформить будинок на неї. Суми в договорах зазначені заніженими, оскільки це пов'язане з великою ставкою оподаткування. У нотаріальній конторі вона особисто підписувала договори купівлі-продажу, проте після продажу будинку , залишилася постійно проживати в будинку, сплачувала комунальні платежі, поки ОСОБА_3 не звернувся до суду з позовом про її виселення з будинку. ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є циганської національності , є особою неграмотною, не розуміла що підписувала.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вірно посилався на те,що єдиними доказами на які посилається позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог, є копія договору - угоди від 9 квітня 2013 року, укладеного між нею (Продавець 2) та ОСОБА_4, діючого від імені ОСОБА_3 ( Продавець 1) та підписаного ОСОБА_4, та факт її проживання у спірному будинку, проте відповідач ОСОБА_3 не уповноважував ОСОБА_4 укладати від його імені будь-які договори позики та іпотеки та вірно посилався на те, що договір іпотеки, відповідно до ст.577 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченну, в іншому разі, такий договір є нікчемний, який не породжує правових наслідків.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції, вірно встановив, що позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані, а матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що між сторонами фактично був укладений 29.04.2013 року договір іпотеки.

Суд першої інстанції, вірно посилався на те, що посилання позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 на те, що позивачка після укладення договорів купівлі-продажу від 29 квітня 2013 року залишилася проживати в спірному будинку, що свідчить про укладення удаваних правочинів, не заслуговують на увагу , оскільки ОСОБА_3 була надана згода на тимчасове проживання ОСОБА_2 в спірному будинку до придбання нею іншого будинку.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Апеляційна скарга, за змістом наведених представником ОСОБА_2-ОСОБА_6 суджень, практично тотожня позовній заяві .

Доводи апеляційної скарги, щодо помилкового надання, судом першої інстанції, оцінки угоді від 29.04.2013 року не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду .

Інших доводів, які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючої в інтересах ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,п.1 ч.1 ст. 307,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, діючої в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова