Справа № 381/4968/16-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/5387/17 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 53 05.12.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Таргоній Д.О., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу директора Комунального закладу Київської обласної ради «Меморіальний музей К.Г.Стеценка» ОСОБА_3 на рішення Фастівського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу Київської обласної ради «Меморіальний музей К.Г.Стеценка», третя особа - директор КЗ КОР «Меморіального музею К.Г.Стеценка» ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року позивачка ОСОБА_4 звернулась з даним позовом до суду мотивуючи тим, що вона працювала двірником, прибиральником у Меморіальному музеї К.Г.Стеценка з 31.10.2014 року. В подальшому, наказом № 36-к від 22.08.2016 р. була звільнена за переводом згідно ст. 32 КЗпП України та призначена на посаду завгоспа із встановленням випробувального терміну один місяць. Однак, 14.11.2016 року позивачка була звільнена за ст. 28 КЗпП за негативними результатами випробувального терміну на відповідність займаній посаді. При цьому позивачка зазначила, що при звільненні їй дали на ознайомлення наказ в якому дата випробування була визначена не 1 а 3 місяці і підпис під чим наказом стояв не її. Вважає, що її звільнено незаконно, оскільки нарікань на її роботу протягом місяця не було і вона продовжувала працювати після закінчення такого терміну, тому просила поновити її на посаді завгоспа у Меморіальному музеї К.Г. Стеценка та стягнути на її користь середній заробіток на час вимушеного прогулу з 17.11.2016 року по день поновлення на роботі.

Відповідач в особі директора, який є третьою особою у справі, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначав, що ОСОБА_4 була звільнена з посади на законних підставах за неналежне виконання своїх обов'язків і за негативними результатами випробувального терміну, який згідно наказу було встановлено строком на 3 місяці. Протягом цього часу до її роботи у керівника і інших працівників музею було дуже багато зауважень, про що є документальні свідчення, нею постійно не виконувалися розпорядження, вона дозволяла собі самостійне залишення робочого місця, порушувала етику ділового спілкування, зривала проведення екскурсій відвідувачами тощо. Крім того зазначив, що позивачку на посаду завгоспу було взято тимчасово на період відсутності працівника з належною кваліфікацією, а про невідповідність позивачки кваліфікаційним характеристикам цієї посади, її було попереджено привселюдно при прийомі на роботу. Вказав також, що штатним розписом музею на 2017 рік посада завгоспа не передбачена, тому позивачка не може бути поновлена на цій посаді.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Позивачку ОСОБА_4 поновлено на посаді завгоспу Комунального закладу Київської обласної ради «Меморіальний музей К.Г.Стеценка» з 18 листопада 2016 року.

Стягнуто з Комунального закладу Київської обласної ради «Меморіальний музей К.Г.Стеценка» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18430,72 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, директор музею ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, а саме застосування правил випробувального терміну при переведенні. Вказав, що не порушив норм законодавства, оскільки встановлювати випробувальний термін при переведенні на іншу посаду в одній і тій самі установі не забороняється. Крім того, судом не взято до уваги, що на даний час такої посади немає у штатному розписі музею, стягнення з музею коштів за вимушений прогул до 11.10 2017 року також вважає неможливо, оскільки зазначеної посади не існувало з 01.01.2017 року. Тому просить залишити позовні вимоги без задоволення.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивачка зазначила, що рішення ухвалене у відповідності до законодавства, було досліджено усі наявні та допустимі докази по справі надано правову оцінку актам що надані відповідачем щодо виконання нею посадових обов'язків та доповідних про порушення трудової дисципліни що дали підстави для її звільнення, тому просила постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 з 03.10.2014 року прийнята на роботу двірником, прибиральником до відповідача КЗ КОР «Меморіальний музей К.Г.Стеценка» (а.с. 2).

22.08.2016 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача з заявою про призначення її з 23.08.2016 року на посаду завгоспа в порядку переводу з посад прибиральниці і двірника. Також позивака зазначила у заяві про те, що із встановленням випробувального терміну і посадовою інструкцією вона ознайомлена (а.с.23)

Згідно наказу від 22.08.2016 року № 36-к, який містить особистий підпис ОСОБА_4, її звільнено з посади двірника, прибиральника з 22 серпня 2016 року та призначено з 23 серпня 2016 року на посаду завгоспа музею, згідно статті 32 КЗпП України із встановленням відповідно до ст.ст.27-28 КЗпП випробувального терміну на відповідність в займаній посаді терміном 3 місяці (а.с.4).

При цьому, позивачкою не надано належних та допустимих доказів встановлення іншого строку випробування при прийнятті на цю посаду.

В подальшому, наказом від 14.11.2016 року № 48-к вирішено припинити подальше проходження ОСОБА_4 випробувального терміну на посаду завгоспа та звільнити її з посади завгоспа згідно ст. 28 КЗпП України за негативними результатами випробувального терміну на відповідність займаній посаді з 17 листопада 2016 року (а.с. 3).

Зазначені обставини, встановлені судом та підтверджені матеріалами справи фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав незаконним звільнення позивачки за результатами випробування, посилаючись на те, що відповідачем незаконно був встановлений строк випробування при переведенні на посаду завгоспа.

Проте з таким висновком, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. ч. 1, 3 ст. 24, ст. ст. 26, 27 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

В листі Міністерства соціальної політики України від 04 квітня 2012 року № 54/06/187-12 роз'яснюється, що умова про випробування буде вважатися законною у таких випадках: 1) умова про випробування внесена в письмово оформлений трудовий договір і повторена у наказі про прийняття на роботу; 2) умова про випробування застережена в заяві про прийняття на роботу і повторена в наказі про прийняття на роботу; 3) умова про випробування не міститься в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений під розписку до початку роботи; 4) умова про випробування не застережена в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений після початку роботи і при цьому він не заперечував проти внесення в наказ такої умови.

За змістом указаних норм умова про випробування, яка у даному випадку застережена в заяві про призначення на посаду завгоспа позивачкою і повторена в наказі про прийняття на роботу, є законною.

Згідно зі ст. 28 КЗпП України розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Як вбачається з наказу від 14.11.2016 №48-к про звільнення, встановлений негативний результат випробувального терміну, полягає у невиконанні з боку ОСОБА_4 розпоряджень директора музею, ненадання відповідних письмових пояснень про свою відсутність на робочому місці 12.11.2016 року і 14.11.2016 року.

Матеріали справи містять акти про відсутність позивачки на робочому місці, службові доповідні з яких вбачається невиконання позивачкою поставлених задач, у зв'язку з чим директором музею було зроблено висновок про незадовільні результати випробування позивачки на займаній нею посаді (а.с. 26-29, 56).

Отже, відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст.28 КЗпП України і під час випробувального строку прийняв рішення про розірвання трудового договору з позивачем.

ОСОБА_4 відмовилась підписувати наказ директора № 48-к від 14.11.2016 року про її звільнення з 17 листопада, про що було складено відповідний акт від 14.11.2017 року про відмову ОСОБА_4 від підпису наказу, таким чином остання за три була повідомлена про звільнення її за негативними результатами проходження випробувального терміну (а.с.25).

Позивачкою ОСОБА_4 вказані обставини не спростовані.

Таким чином, звільнення позивачки з роботи за ст. 28 КЗпП України за результатами випробування проведено відповідачем із дотриманням вимог закону, тому позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення позивачки та поновлення її на роботі, задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим підстави задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також відсутні.

Доводи, наведені у запереченні позивачки до скарги, про те, що у зв'язку з відсутністю достатньої кількості грошей вона відмовилась у проведенні почеркознавчої експертизи свого підпису в Наказі де випробувальний термін встановлений 3 місяці, а не 1 місяць, не спростовують наведені висновки суду першої інстанції з цього приводу, оскільки позивачка рішення суду не оскаржила.

Посилання позивачки у запереченні про те, що жодних правопорушень трудової дисципліни з її боку не було, всі доповідні були сфабриковані за вказівкою директора та не мають свого системного підтвердження, не спростовують висновки колегії суддів та не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки питання щодо відповідності чи невідповідності працівника обумовленій роботі, оцінку його професійних та ділових якостей дає власник або уповноважений ним орган та не може вирішуватись судом.

За таких обставин, встановивши обставини справи, правовідносини сторін та норми закону, які регулюють ці правовідносини, суд неправильно витлумачив зміст цих правових норм, що призвело до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу директора Комунального закладу Київської обласної ради «Меморіальний музей К.Г.Стеценка» ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фастівського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Судові витрати у розмірі 704 грн. сплачені директором Комунального закладу Київської обласної ради «Меморіальний музей К.Г.Стеценка» ОСОБА_3 за подачу апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :