Справа №: 398/2371/16-ц
провадження №: 2/398/314/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" березня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

за участю: секретаря Лісовської Л.М.,

представників: позивача ОСОБА_1.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 1994 року по 23 січня 2016 року, який розірвано на підставі рішення суду. Від спільного життя мають дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). При ухвалені даного рішення суд врахував, що на утриманні відповідача знаходився старший син ОСОБА_5 та мати відповідача. На даний час ці обставини відпали, так як син служить в Збройних силах України по контракту, а мати відповідача померла 13.08.2015 року. Інших утриманців відповідач не має. Враховуючи викладене, посилаючись на ст.192 СК України, просила суд збільшити розмір аліментів на утримання сина до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що з жовтня 2015 року по лютий 2016 року вони з чоловіком майже помирились та проживали разом в їх будинку. Даний будинок був ними побудований з 1998 по 2004 роки, але не зданий в експлуатацію. В подальшому вона вимушена була піти з їх будинку та винаймати житло. З 06.05.2016 року по 16.09.2016 року вона перебула на обліку в Олександрійському міськрайонному центрі зайнятості, де отримувала держану допомогу по безробіттю. З 17.10.2016 року по 29.12.2016 року працювала продавцем непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_7, де отримувала зарплату 1 100 грн. та була звільнена за згодою сторін На теперішній час вона з дитиною проживає в м.Кропивницькому, де винаймає квартиру за 1 000 грн. та проходить стажування у ПП ОСОБА_8, але зарплати не отримує. Син навчається в ЗНЗ №30 у пятому класі. Аліменти вона отримує щомісячно в розмірі 3 300 3 400 грн., в грудні 2016 року отримала 6 000 грн., в січні 2017 року 6000 грн, а в лютому 3 400 грн.. Вважає, що батько додаткових коштів дитині не дає, але перед школою купив сину - кофту, спортивний костюм, також джинси та курточку. Дитина в будь - яких гуртках не займається. Зазначає, що фактично аліменти, які вона отримує, йдуть на оплату за житло.

Представник позивача просить вимоги задовольнити, пояснивши, що в період шлюбу сторони придбали будинок і побудували новий на тій же земельній ділянці, але він не зданий в експлуатацію. В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду та визнав дружину втратившою право користування жилим приміщенням. Дане заочне рішення суду має бути в найближчий час переглянуто судом. В м.Кропивницькому у позивача більше можливостей для працевлаштування та для розвитку дитини.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, так як вважає, що позивач витрачає ці кошти не за призначенням. Було таке, що в жовтні 2015 року позивач подзвонила йому та попросила забрати її, на той час вона проживала з іншим чоловіком в м.Світловодську. Він поїхав туди та забрав її та дитину. Крім того, в цей час вона набрала кредитів, які він також потім погасив. В 2016 році дитину він возив на море, відпочивати та оздоровитись. Дитині він купляв мобільний телефон, джинси, планшет, а також скупився до школи спортивний костюм, рюкзак, все це придбав не в рахунок аліментів. Позивач рідко дає йому можливість зустрічатись з сином. При зустрічах з сином він дає йому грошові кошти, в останню зустріч дав 100 грн. Вважає, що за ті кошти, що вона отримує, позивач вирішує свої питання, а не питання дитини. Коли було даний подано позов до суду, то в цей час у нього на утриманні перебував його батько, який помер 13.12.2016 року. Крім того, їх син має одружуватись, тому він вважає, що також треба йому допомогти матеріально.

Представник відповідача підтримав доводи відповідача з тих же підстав.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 1994 року по 23 січня 2016 року, який розірвано на підставі рішення суду.

Від спільного життя мають дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов'язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину, суд вважає, що вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд вважає за необхідне врахувати наступне.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум, необхідний для нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, для дітей віком від 6 до 18 років у 2017 році становить 1689 гривень.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, та кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно.

Судом встановлено, що дитина не займається додатково в будь яких гуртках, тобто додаткових витрат на утримання дитини позивач не несе; батько в добровільному порядку додатково приймає участь у матеріальному утриманні дитини, купляючи одяг та інші необхідні речі для дитини, що не заперечує позивач. Позивач сплачує за найм квартири згідно наданого договору 1 000 грн., доказів щодо більшої суми витрат на утримання квартири, до суду не надано.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обовязок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати. Суд приймає до уваги те, що позивач є працездатною особою, медичних протипоказань встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності в розумінні ст. 57 ЦПК України суду не надано.

Частиною 2 ст.141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дитини на утриманні позивача, вік дитини (шкільного віку), що має значення для визначення розміру необхідних витрат для розвитку дитини, розмір доходу та матеріальне становище відповідача, вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров'я дитини, а так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого відповідача.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач сплачує на утримання дитини щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), та становить в середньому 3300 3400 грн, що визнається сторонами, та є вдвічі більше встановленого прожиткового мінімуму; добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини купляючи одяг та інші необхідні дитині речі, а тому підстав для збільшення розміру аліментів не вбачається. Суд не приймає до уваги доводи позивача, що змінився матеріальний стан відповідача, оскільки син ОСОБА_5 служить в Збройних силах України по контракту, оскільки доказів в підтвердження даної обставини до суду не надано.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про стягнення аліментів, а в задоволені позову відмовлено, тому витрати по судовому збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст., ст. 11, 60, 61, 213- 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: