Справа № 647/2614/17
№ провадження 2-о/647/89/2017
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді: Корсаненкової О.О.
за участю секретаря: Бондаренко Г.В.
заявника: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Бериславський районний сектор Управління державної міграційної служби України у Херсонській області, Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України, суд

встановив:
У листопаді 2017 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що з червня 1990 року він проживав без реєстрації на території Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області переїхавши з Молдови. Працював комбайнером в радгоспі «Україна». ІНФОРМАЦІЯ_1 в нього народився син. З червня 1990 року по теперішній час за межі України не виїздив та не змінював адреси свого проживання. Встановлення факту постійного проживання на території України потрібно для оформлення паспорта громадянина України та в подальшому для оформлення пенсії. В зв`язку з чим заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, тобто з 24.08.1991 року по теперішній час.

В судовому засіданні заявник просив заяву задовольнити, оскільки це дасть йому можливість оформити паспорт громадянина України. Також зазначив, що з квітня 1990 року постійно проживав у с.Високому із ОСОБА_2 , від якої має двох дітей, проте юридично визнаний батьком лише сина, 1999 року народження. Він декілька разів намагався отримати паспорт громадянина України, звертався до паспортного відділу, подавав документи, проте відповіді не отримував. Також, ОСОБА_1 мав паспорт СРСР, проте загубив його.

Представник Управління державної міграційної служби України в Херсонській області в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові заперечення, в яких просив провести судовий розгляд за його відсутності та відмовити у задоволенні заяви за відсутності належних письмових доказів постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року.

Представник Бериславського районного сектора Управління державної міграційної служби України у Херсонській області в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

У відповідності до військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого Котовським районним військовим комісаріатом Молдовської РСР 23.10.1979 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Фунду-Галбена Котовського району Молдовської РСР, був прийнятий на облік 24.09.1982 року та знятий з обліку 04.04.1986 року (а.с.5).

З довідки СООО «Україна» Бериславського району Херсонської області, виданої ОСОБА_1 вбачається, що останній дійсно був прийнятий скотником на МТФ №2 з 08.01.1997 року на основі рішення правління №2 від 08.01.1997 року. Переведений комбайнером бр.№2 з 25.05.1998 року на основі рішення правління №67 від 25.05.1998 року. Звільнений за власним бажанням з 10.07.2003 року на основі рішення правління №32 від 10.07.2003 року (а.с.7).

Згідно із довідкою відділу реєстрації актів громадянського стану Бериславського районного управління юстиції Херсонської області від 07.12.2001 року, ОСОБА_1 визнаний батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого записана ОСОБА_2 , актовий запис №1 від 22.02.1999 року по Високівській сільській раді Бериславського району Херсонської області (а.с.8).

За довідкою Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області №1490 від 18.10.2017 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає без реєстрації з червня 1990 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що з квітня 1990 року проживає разом із співмешканцем ОСОБА_1 у с.Високому. Вони мають двох спільних дітей, проте ОСОБА_1 записаний батьком лише останньої дитини, 1999 року народження. Крім того, всі ці роки вони виховували чотирьох дітей ОСОБА_2 від першого шлюбу. Вони не могли зареєструвати шлюб через відсутність у ОСОБА_1 паспорту громадянина України. На даний час ОСОБА_2 хвилюється через те, що у разі її смерті, останній не зможе оформити спадщину та піклуватися про дітей.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що знайомі із ОСОБА_1 з 1990 року, з того часу та по теперішній час проживають неподалік у с.Високому. З початку літа 1991 року ОСОБА_1 працював у радгоспі помічником комбайнера, потім комбайнером. Станом на 24.08.1991 року та по теперішній час ОСОБА_1 постійно проживає у с.Високому Бериславського району Херсонської області із співмешканкою ОСОБА_2 та дітьми.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно з п. 5 ч. 2ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений уст. 273 ЦПК України, перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, при цьому він в повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх доказами, за приписами п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», суд дійшов висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час є встановленим в судовому засіданні, що підтверджується як письмовими доказами, так і поясненнями допитаних свідків, у зв`язку з чим вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 256-259 ЦПК України, суд

вирішив:
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Корсаненкова