Ухвала

іменем україни

06 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Висоцької В.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Таврика» (далі - ПАТ «Банк Таврика») звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило суд стягнути із ОСОБА_4 кредитну заборгованість, яка становить 47 233,74 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що що відповідно до умов кредитного договору від 27 лютого 2008 року банк надав ОСОБА_5 кредит у сумі 38 800 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення - 26 лютого 2015 року. Додатковими угодами від 25 червня 2008 року та 31 жовтня 2008 року розмір процентної ставки встановлено відповідно 14,5% та 17,5%.

27 лютого 2008 року для забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_5 укладено договір застави транспортного засобу, а 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, до якого додатковими угодами від 25 червня 2008 року та 31 жовтня 2008 року внесено зміни щодо розміру процентної ставки за кредитом.

ОСОБА_5 неналежним чином виконує взяті на себе договірні зобов'язання, заборгованість погасив частково, у зв'язку з чим, станом на 27 січня 2010 року допустив заборгованість яка становить 42 843,95 долари США.

Разом з цим, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2012 року стягнуто солідарно з позичальника і поручителя кредитну заборгованість у сумі 42 843,95 долари США, шляхом звернення стягнення на предмет застави, а додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року залишено без задоволення зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки.

Однак, рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто із позичальника на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 42 843,95 долари США, шляхом звернення стягнення на предмет застави, а додаткове рішення залишено без змін.

ПАТ «Банк Таврика» посилаючись на вказані обставини, а також вказуючи про те, що договір поруки є дійсним, а за рішенням суду стягнення відбулось лише з позичальника, просило стягнути із поручителя суму кредитної заборгованості.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк Таврика». Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Таврика» кредитну заборгованість у сумі 47 233,74 доларів США.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк Таврика» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК) від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 27 лютого 2008 року між Акціонерний Банком «Банк Таврика» (далі - АБ «Банк Таврика»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Таврика», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 38 800 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення - 26 лютого 2015 року.

Для забезпечення виконання кредитного договору між АБ «Банк Таврика», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_5 взятих ним зобов'язань за кредитним договором.

25 червня 2008 року та 31 жовтня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 та №2 до договору поруки, згідно якої п. 2.3 договору поруки викладено у новій редакції, а саме, нараховані по позиковій заборгованості відсотки відповідно в розмірі 14,5% річних та 17.5 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 28 січня 2014 року становила 47 233,74 долари США..

Також встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2012 року стягнуто солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Таврика» заборгованість в сумі 42 843,95 долари США, що еквівалентно 342 957,25 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 42 843,95 долари США, що еквівалентно 342 957,25 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Ауді А4», що належить заставодавцю на праві власності.

Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року у апеляційному порядку не оскаржувалось.

Згідно постанови старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби управління юстиції від 04 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року у добровільному порядку не виконано.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову у позові, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості із поручителя.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У договорі поруки від 28 лютого 2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника (момент повного виконання) за кредитним договором.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Отже, ПАТ «Банк Таврика» звернувшись у лютому 2010 року до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості (вимога про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом), відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року, яким кредитну заборгованість стягнуто лише із позичальника, не продовжує для кредитора визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителя.

Однак, банк до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості звернувся лише у січні 2014 року, пропустивши встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк, який настав у серпні 2010 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, а докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Умнова