АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4865/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1324/К/17 Демиденко Ю.Ю.
Категорія -46 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар: Видрик А.А.

за участю: позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач у квартирі АДРЕСА_2, зареєстрований, однак не проживає з серпня 1995 року за власним бажанням. Після одруження залишив житло, не використовує його за призначенням, його речі у квартирі відсутні. Посилаючись на положення ст.71 ЖК України, що вони змушені сплачувати комунальні послуги, що нараховуються на відповідача, відсутність відповідача за спірною адресою більше 6 міс. , просили суд визнати ОСОБА_5 втратившим право користування житлом.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_7 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема вважає, що встановивши факт не проживання відповідача у спірній квартирі понад 10 років, судом не встановлено жодної поважної причини його відсутності. Відповідачем не надано доказів про спроби його вселення та перешкоди у цьому зі строни позивачів. Судом не надано оцінки факту придбання відповідачем у шлюбі зі дружиною двокімнатної квартири, АДРЕСА_2, в якій він разом із дружиною та донькою проживає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно ордеру №452 від 05.06.1985 р. виданого ОСОБА_9 йому та його сім'ї,яка складається з п'яти осіб (ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11,ОСОБА_12) на підставі рішення виконкому Тернівської районної у місті ради надано №125 від 27 квітня 1985 року надано право користування квартирою АДРЕСА_1 ( а.с.7).

Згідно довідки виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №6406 від 19 жовтня 2016 року у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8 ( а.с.9).

В Акті про встановлення факту не проживання від 08 лютого 2017 року підписаного сусідами та затвердженого майстром та директором ТОВ «УЮТ-2011» зазначено, що ОСОБА_11, 1981 року народження не проживає у АДРЕСА_1 з 1995 року по теперішній час ( а.с.34).

Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання ОСОБА_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням позивачі посилались на відсутність його за спірною адресою понад 6 міс. та несплати ним комунальних послуг.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_11, не проживає у квартирі через неприязнені стосунки із матір'ю , сестрою та племінницею.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У зв'язку з чим п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_11 набув право користування житлом, як син наймача, на сім'ї , у тому числі й на нього видано ордер на право користування нею.

Згідно Ордеру на житлове приміщення виданого батькові відповідача ОСОБА_9 видано ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 на сім'ю з п'яти осіб, в тому числі й на відповідача. (а.с.7).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач увесь час сплачує комунальні послуги за адресою місця реєстрації, на підтвердження чого надав відповідні квитанції, що свідчить про його зацікавленість у спірному житлі та збереження за ним права користування у ньому, у зв'язку із його утриманням.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі через несприятливий мікроклімат в родині, негативне ставлення його матері ОСОБА_4 до невістки, змусили його покинути житло, задля добробуту та збереження сім'ї покинув житло. Тому підстави для визнання його втратившим право користування житлом, у зв'язку із поважностю причин не проживання - відсутні.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача в частині того, що відповідач має на праві спільної сумісної власності квартиру, що була придбана ним у період шлюбу такими, що не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Позивачем не надано доказів належності відповідачу ОСОБА_5 на праві власності іншого нерухомого майна.

Саме на з'ясуванні причин поважності не проживання особи у житлі наголошує й Пленум Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 в п. 10 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», що обґрунтовано враховано судом першої інстанції під час розгляду даної справи, а тому доводи позивача щодо відсутності підстав врахування наведених роз'яснень є безпідставними, оскільки поважність причин не проживання у житловому приміщенні враховується при визнанні втратившим право на користування житлом як члена сім'ї наймача житлового приміщення, так і власника житлового приміщення, при цьому різняться тільки норми матеріального права, які застосовуються до врегулювання спірних правовідносин.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: