Справа № 536/1622/17
22 листопада 2017 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі :
Головуючого судді - Колотієвського О.О.
при секретарі - Клоновій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
14 вересня 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, отриманого у спадок за заповітом від ОСОБА_4.
"05" березня 2013 року за згодою Позивача за вказаною адресою у належній позивачу будинок виключно формально без достатніх правових підстав було зареєстровано місце проживання відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
В той же час Відповідачі не мають права користування вказаним житлом, оскільки не є членами сім'ї Позивача, жодних договорів на надання права Відповідачам на прожив (користуванням майном) між сторонами спору не укладалось.
Відповідачі фактично до будинку не вселялись, речі не перевозили. З моменту реєстрації та до зверненням з цим позовом (понад 4 роки) за вказаною адресою не проживають, витрат по утриманню не несуть.
В той же час, реєстрація місці проживання Відповідачів у вказаному житлі створює для Позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Також окреслена реєстрація місця проживання створює для Позивача перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
Крім того у разі відчуження зазначеного майна позивач як продавець зобов'язана буде повідомляти покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
По-перше, не мають належних прав користування житлом.
По-друге, фактично ніколи не проживали за вказаною адресою.
На підставі викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1, а саме: будинком АДРЕСА_1.
Визнати Відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, особами які втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з Відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. На адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за адресою їх місця реєстрації, відповідно до ст. 77 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за їх присутності або про причини неявки від відповідачів не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України).
Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, отриманого у спадок за заповітом від ОСОБА_4, що підтверджується витягом серії СВУ № 283592 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.03.2006 року.
05 березня 2013 року за згодою Позивача за вказаною адресою у належній позивачу будинок було зареєстровано місце проживання відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Відповідачі фактично до будинку не всилялись, речі не перевозили. З квітня 2014 року за вказаною адресою не проживають, витрат по утриманню не несуть, що підтверджується актом Виконавчого комітету Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06 червня 2017 року.
В той же час, реєстрація місці проживання відповідачів у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Також окреслена реєстрація місця проживання створює для позивача перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
Крім того у разі відчуження зазначеного майна позивач як продавець зобов'язана буде повідомляти покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Керуючись Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 ст. 1 про захист власності - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. ч. 1 ст. 71 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, п.п.1, 5 ч.3, ч.4 ст. 71 цього ж Кодексу.
Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Стаття 72 ЖК України встановлює, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Позивач в своїх позовних вимогах зазначив, що звернення до суду із даною позовною заявою про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, відповідно до ст. 391 ЦК України шляхом визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.
Суд не може погодитися з цією позицією, оскільки передбачений ст. 391 ЦК спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону. У цій правовій нормі міститься виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі за місцем реєстрації фактично не проживають з 2014 року, обов'язків щодо утримання житла - не виконують, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявляли.
Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .
На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 213-215, 224 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженн власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Відмовити ОСОБА_1 в вимозі про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1, а саме: будинком АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі по 320 гривень з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О. О. Колотієвський