Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/629/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Мельничик Ю. С.
Доповідач Потапенко В. І.
УХВАЛА

Іменем України

05.04.2017 Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого-судді - Потапенка В.І.

суддів - Черненко В.В., Франко В.А.

секретар - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.01.2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року удаваним , -

ВСТАНОВИЛА :

20 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та просила визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 13 вересня 2002 року, який укладено між дарителькою - ОСОБА_4 та обдарованим - ОСОБА_7. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.01.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 просять скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.01.2017 року та ухвалити нове , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування, згідно з яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_7 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1, вартістю 21 482 грн. Вказаний договір 13 вересня 2002 року посвідчено державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за №2-1585. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. 20 липня 2016 року позивачка ОСОБА_2 порушила спір про те, що вищезазначений договір дарування квартири від 13 вересня 2002 року є удаваною угодою, та зазначила, що порушене її право на спільне сумісне майно подружжя. Відповідачка ОСОБА_4, яка є стороною договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року, позов визнала, зазначила, що фактично нею з ОСОБА_7 укладався договір купівлі-продажу квартири. Оскільки ОСОБА_7, який є стороною договору дарування квартири, помер, до участі у справі залучено його спадкоємців за законом - співвідповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що у вересні 2002 року її запросив ОСОБА_7 бути присутньою при передачі грошей за квартиру ОСОБА_4 Вона бачила, як ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_2 передав ОСОБА_4 2000 доларів США і без оформлення розписки. З копії довідки про реєстрацію місця проживання від 15 січня 2016 року видно, що позивачка ОСОБА_2 зареєстрована з 17 жовтня 2002 року в квартирі АДРЕСА_3. З інформації про місце реєстрації відповідачки ОСОБА_4 від 27 липня 2016 року видно, що вона зареєстрована з 23 грудня 2004 року в будинку АДРЕСА_4. З врахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції з посиланням на ст.. ст. 71,76,75,80 ЦК УРСР 1963 року дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв»язку із пропуском строку позовної давності. При цьому суд зазначив, що оскільки позивачкою неправильно обрано спосіб захисту свого права, тому її позов є передчасним, який задоволенню не підлягає, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю матеріально-правової вимоги, так як нею не доведено факту порушення укладеним договором дарування її суб'єктивного права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , а апеляційну скаргу вважає необґрунтованою виходячи з наступного. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинний на момент придбання спірного майна, майно, придбане внаслідок спільної праці, є спільною сумісною власністю сторін, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визнається ступенем його трудової участі.

Правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори повинні вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК України та з урахуванням роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Як вбачається із змісту позовної заяви , ОСОБА_2 посилається на те, що з кінця літа 1998 року проживала однією сім»єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу і під час спільного проживання ними було придбано 13.09.2002 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_3. Оскільки правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, позивачці необхідно довести у суді , що спірна квартира є їх з померлим спільною частковою власністю. Рішення суду , яким би було визнано спірну квартиру спільною частковою власністю позивача та ОСОБА_7 суду першої інстанції не надано, спір перебуває на розгляді у суді першої інстанції. Судом роз'яснювалося позивачці її права та обов'язки, попереджувалося про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. При цьому, позивачка ОСОБА_2 заперечила проти зупинення розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням про встановлення факту проживання станом на 13 вересня 2002 року її з ОСОБА_7 однією сім'єю без укладення шлюбу.

Таким чином позивачем не доведено своє право вимоги , оскільки шлюб між нею та померлим ОСОБА_7 не було зареєстровано , рішення суду про встановлення факту проживання однією сім»єю відсутне, докази того , що спірна квартира є їх з померлим спільною частковою власністю не надано.

Виходячи з наведеного , висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту порушення укладеним договором дарування її суб'єктивного права є правильним та відповідає обставинам справи. Доводи апеляційної скарги про те, що про укладення договору дарування позивачці стало відомо тільки 28.08.2015 року з копії заяви ОСОБА_5 до відділку поліції є необґрунтованими. Як вбачається із змісту позовної заяви про вище зазначені обставини у позовній заяві не зазначено, хоч вона подана до суду 20.07.2016 року , тобто після вищезазначеної дати . ( ас.2-7) Відсутня така заява і у матеріалах справи, тільки міститься клопотання у якому не зазначено , що до нього додається така заява.( ас.89) Крім цього слід зазначити , що зазначене клопотання позивач подала після подання відповідачами заяви про застосування строку позовної давності.( ас. 81,89) Також доводи скарги про те, що про укладення договору дарування позивачці стало відомо тільки 28.08.2015 року спростовуються змістом позовної заяви: « Однак оформлення купівлі-продажу спірної квартири було здійснено за договором дарування, оскільки на той час вартість нотаріальних послуг з оформлення угоди дарування була вдвічі нижча ніж оформлення угоди купівлі-продажу квартири.( ас. 4 , абз.4) Інші доводи скарги стосуються питань пов»язаних із розглядом судом іншої справи про встановлення факту проживання однією сім»єю і не підлягають перевірці . Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307,ст.ст. 308 , 313- 315, 319 ЦПК України , колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.01.2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя :

Судді: