УхвалА

іменем україни

20 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., ЗакропивногоО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 16 жовтня 2004 року по 2 липня 2012 року вона перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час шлюбу ними було набуто майно, а саме автомобіль Nissan Note 1.6, 2008 року випуску, який було придбано за кошти у розмірі 18 954 доларів 17 центів США, отримані за кредитним договором від 4 квітня 2008 року, укладеним між нею та закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», та земельну ділянку площею 0,15 га в с. Поршна Пустомитівського району Львівської області, яку також було придбано за кредитні кошти у розмірі 41 500 доларів США, отримані за кредитним договором від 21 березня 2008 року, укладеним між нею та акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк».

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, вищевказаний автомобіль Nissan Note 1.6, 2008 року випуску, та земельну ділянку визнано спільним сумісним майном подружжя і в порядку поділу спільного майна подружжя залишено за нею, а відповідачу виділено інше майно. Зазначала, що кредитні договори укладені нею в інтересах сім'ї та отримані кредитні кошти використано для задоволення потреб сім'ї, а тому зобов'язання по поверненню кредитних коштів у порядку поділу майна подружжя має нести й відповідач.

На час звернення до суду отриманий кредит у закритому акціонерному товаристві «Альфа Банк» на придбання автомобіля нею погашено повністю у розмірі 29 370 доларів 59 центів США, що станом на 17 червня 2015 року за курсом Національного банку України становить 650 470 грн 46 коп., з яких 325 235 грн 23 коп. підлягають стягненню на її користь з відповідача.

За кредитним договором, укладеним з акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», нею сплачено 21 409 доларів 12 центів США, що станом на 17 червня 2015 року за курсом Національного банку України становить 474 147 грн 78 коп., та пеню у розмірі 38 грн 02 коп., а, отже, з відповідача на її користь підлягає стягненню 237 092 грн 90 коп. відповідно.

З огляду на викладене ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь Ѕ частину сплачених нею кредитних коштів за договором від 4 квітня 2008 року, укладеним між нею та закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», у розмірі 325 235 грн 23 коп. та за договором від 21 березня 2008 року, укладеним між нею та акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», у розмірі 237 092 грн 90 коп.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 5 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину виконаних нею кредитних зобов'язань по кредитному договору від 4 квітня 2008 року на придбання спільного майна подружжя у розмірі 323 386 грн 56 коп. У задоволені решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2016 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 квітня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Ѕ частину сплачених кредитних коштів за кредитним договором від 4 квітня 2008 року за період після 2 липня 2012 року у розмірі 6 830 доларів США, що еквівалентно 151 264 грн 01 коп. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4відмовити.

ОСОБА_4 судові рішення не оскаржила.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують

Задовольняючи позов, а апеляційний суду змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру грошових коштів, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 3, 60, 61, 65, 69, 70 СК України, ст. 533 ЦК України, пп. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили з того, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, а тому з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4підлягають стягненню Ѕ частина кредитних коштів за кредитним зобов'язанням подружжя.

Доводи касаційної скарги цих висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають. Посилання відповідача про те, що дані позовні вимоги позивача вже були предметом розгляду суду при вирішенні спору між ними про поділ майна подружжя є безпідставними, оскільки спростовуються наявним у матеріалах справи рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 жовтня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року (а.с. 31-37), з яких вбачається, що вимоги про поділ боргових зобов'язань колишнього подружжя предметом судового розгляду не були і саме на це апеляційний суд звернув увагу, відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_4

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 квітня 2016 року в не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний