06.12.2017 Справа № 363/4504/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
за участі: секретаря - ОСОБА_2,
представника відповідача відповідача представника третьої особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» (далі ПАТ «АСК «ОМЕГА») до ОСОБА_4, треті особи Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), Страхова компанія «СКАЙД» (далі СК «СКАЙД) про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовом в обґрунтування якого зазначив, що 13.07.2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність була застрахована у СК «Скайд» та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АСК «ОМЕГА». Постановою Дніпровського районного суду м. Києва, у справі № 755/15332/15-п, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України, у звязку із чим АСК «ОМЕГА» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплачено страхове відшкодування на підставі страхового Акту № 10675-Т страхове відшкодування у сумі 63374 гривні 60 копійок. Таким чином, позивач повністю виконав покладені на нього зобовязання щодо виплати страхового відшкодування потерпілим особам.

Відповідно до вимог Закону України «Про страхування» та ЦПК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, до особи відповідальної за заподіяний збиток. У звязку із чим, позивач звертаються до суду та просить стягнути з ОСОБА_4 суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 63374,60 гривень.

Представник позивача будучі присутнім у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав аналогічні пояснення викладеним у позовній заяві, згодом подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема права вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме в частині стягнення з відповідача 13 374 грн. 60 коп., а в іншій частині заперечували та зазначили, що суму 50 000 гривень необхідно стягнути з ПАТ СК «Скайд», так як цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована на суму 50 000, 00 гривень.

Представник третьої особи МТСБУ у судовому засіданні пояснив, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ПАТ СК «Скайд» не ліквідовано. МТСБУ не є відповідальним за невиконання зобовязань ПАТ СК «Скайд», у звязку з чим будь які правові підстави для стягнення матеріальної шкоди саме з МТСБУ відсутні.

Представник третьої особи ПАТ СК «Скайд» в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані до суду документи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З довідки про дорожньо-транспортну пригоду виданої 4 ротою 2 батальйону УПС МВС у м. Києві від 21.01.2016 року та поданої до АСК «Омега» вбачається, що 13.07.2015 року у м. Києві на вул. Генерала Жмаченка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_4, у звязку з недотримання останнім безпечної дистанції руху (а.с. 11).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на права керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдану шкоду.

Винним в ДТП було визнано водія т/з марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4, що вбачається з копії постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2015 року (справа за №755/15332/15-п), його було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 12).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки сторони у судовому засіданні не оспорюють встановлених постановою суду обставин, суд вважає доведеними ті обставини, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 13.07.2015 року у м. Києві на вул. Генерала Жмаченка сталася у звязку із порушенням ОСОБА_4 правил дорожнього руху.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі грошову (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно договору № 011-07-1531-10 ОСОБА_6, застрахував у ПАТ «АСК «Омега» цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Mitsubishi» 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, строком з 02.12.2014 року по 01.12.2015 року, включно (а.с.3-5).

Відповідно до статті 22 Закону України ««Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно заяви від 14.07.2015 року ОСОБА_6, власник автомобіля НОМЕР_5 звернувся до позивача з вимогою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13), якому на підставі страхового акту від 01.09.2015 року № 10675-Т (а.с. 6), розрахунку суму страхового відшкодування ПАТ АСК «Омега», рахунку на оплату № 151 від 21.07.2015 року та згідно платіжного доручення № 285 від 10.09.2015 року позивачем було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 63 374 гривні 60 копійок (а.с.7).

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, що і не заперечувалося у судовому засіданні сторонами, цивільно - правова відповідальність транспортного засобу марки «IVECO» д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована в СК «Скайд» згідно полісу № АЕ/4050484 з лімітом відповідальності страховика 50 000,00 грн.

05.11.2015 року з метою врегулювання спору в позасудовому порядку АСК «Омега звернулася до відповідача з досудовою вимогою про сплату страхового відшкодування у сумі 13 374, 60 грн., оскільки ліміт відповідальності страховика СК «Скайд» становить 50 000,00 грн. (а.с. 29).

Статтею 989 ЦК України визначені обовязки страхувальника, зокрема повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Також договором страхування можуть бути встановлені також інші обовязки страхувальника.

Згідно ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону, зокрема невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дні настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразку, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Посилання представника відповідача не те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована і тому останній погоджується сплати лише суму у розмірі 13 374 грн. 60 коп., а не 63 374 грн. 60 коп. у цій справі не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Отже, вказані зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

За змістом ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Тому право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Такого висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, від 21.12.2016 року у справі № 6-2097цс16.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_4 на користь АСК «Омега», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки страховик який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 11,15,16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПАТ «АСК «ОМЕГА» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «АСК «ОМЕГА» у відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 63374 (шістдесят три тисячі триста сімдесят чотири) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА