Ухвала

іменем україни

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Гримич М.К., УмновоїО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 грудня 2008 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір на суму 600 Євро у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 30 червня 2015 року у розмірі 2367,32 Євро, що у гривневому еквіваленті складає 55730,04 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 597,40 Євро, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 923,74 Євро, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 713,22 Євро, штрафи у розмірі 21,24 Євро та 111,72 Євро.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просило скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 згідно кредитного договору від 05 грудня 2008 року отримала кредит у розмірі 600 Євро у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60 %на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2367,32 Євро, що у гривневому еквіваленті складає 55730,04 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 597,40 Євро, заборгованість по відсоткам - 923,74 Євро, заборгованість по пені та комісією в розмірі 713,22 Євро, штрафи у розмірі 21,24 Євро та 111,72 Євро.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Пунктами 3.1.1., 3.1.2. умов та правил користування платіжною карткою встановлено, що термін дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Дата закінчення дії карток, виданих довіреним особам клієнта, збігається з датою закінчення дії картки клієнта.

Згідно з п. 5.4. умов та правил строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам проводиться в слідуючому порядку: строк погашення по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Строк дії картки визначено до останнього включно дня грудня 2009 року. Вказані обставини сторони не заперечували.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Останній платіж на погашення заборгованості відповідач здійснила - 02 серпня 2010 року.

До суду з вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся 06 серпня 2015 року, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності.

Відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності.

Отже, враховуючи вищенаведене позивач пропустив строк позовної давності по відсоткам, тілу кредиту, пені та штрафам, що нараховані банком.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди обох інстанцій відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходили із того, що банком пропущено строк позовної давності, про застосування якого просила відповідач.

Встановлено, що суди всебічно та повно дослідили обставини справи та дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку зі спливом позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К. Гримич

О.В.Умнова