Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/82/17 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Микитюк О.Ю., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Шахворостівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що її батькові ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, належала на праві власності земельна ділянка площею 0, 619 га за адресою АДРЕСА_1. При оформленні спадщини після смерті батька виявилося, що дані про право власності на спірну земельну ділянку відсутні у Державному земельному кадастрі, у зв'язку із чим вона отримала відмову нотаріуса про вчинення нотаріальних дій. В подальшому при оформленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки їй стало відомо, що на території земельної ділянки, переданої у приватну власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована земельна ділянка ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1), яку він отримав на підставі рішення 16 сесії четвертого скликання Шахворостівської сільської ради від 22.01.2005 року про вилучення та надання земельних ділянок, а тому виготовити технічну документацію згідно розмірів, вказаних в державному акті серія НОМЕР_2, зареєстрованого за №153 від 01.10.2002 року, не є можливим. Вважає, що згаданим рішенням Шахворостівської сільської ради від 22.01.2005 року порушені її права, як спадкоємця, а тому просить визнати його незаконним та скасувати державний акт на земельну ділянку ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1), визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 0,6190 га за адресою: с. Шахворостівка Коростишівського району, як спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у розмірах, вказаних у державному акті серії НОМЕР_2 про право власності на земельну ділянку, зереєстрованого за №153 від 01.10.2002 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним рішення Шахворостівської сільської ради (16 сесія четвертого скликання) від 22.01.2005 року про вилучення та надання земельних ділянок. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,06 га. Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, зазначає, що він є власником земельної ділянки площею 0,04 га в АДРЕСА_1. При виготовленні технічної документації ним було погоджено із ОСОБА_3 межі наданої йому земельної ділянки, а тому останній знав, що його майнові права могли бути порушені. Проте за життя ОСОБА_3 не звертався до суду за захистом своїх порушених прав. Виходячи із наведеного, зазначає, що оформив своє право власності на земельну ділянку в установленому законом порядку, а тому підстав для задоволення позову немає.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, надавши відповідні пояснення.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали усні та письмові пояснення.

Шахворостівська сільська рада до апеляційного суду не з'явилась, направила лист, в якому просила розглянути справу без участі представника сільської ради, апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримала.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 01.10.2002 року підтверджується право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0, 6190, яка розташована на території АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства (а.с. 12).

Рішенням 16 сесії сільської ради 4 скликання від 22 січня 2005 року «Про вилучення та надання земельних ділянок» у ОСОБА_3 за його згодою вилучено земельну ділянку розміром 0,06 га та віднесено її до земель запасу в межах с. Шахворостівка, а ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку розміром 0, 06 га для будівництва житлового будинку із земель запасу в межах с. Шахворостівка (а.с. 14).

В подальшому, рішенням 16 сесії 5 скликання Шахворостівської сільської ради Коростишівського району від 08.12.2006 року «Про затвердження площ земельних ділянок при виготовленні державних актів» у зв'язку із фактичними обмірами земельних ділянок встановлено остаточний розмір земельної ділянки та передано у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,04 га за адресою АДРЕСА_2

На підставі зазначеного рішення 08.05.2007 року ОСОБА_2 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0400 га по АДРЕСА_3 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серії НОМЕР_3 (а.с. 86).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер (а.с. 8).

Після його смерті відкрилася спадщина на усе його майно. Згідно матеріалів спадкової справи №78/2015, заведеної приватним нотаріусом Коростишівського нотаріального округу Мошковською З.І., ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,6190 га в АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про зазначену земельну ділянку (а.с. 13, 60-74).

В подальшому, при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 було повідомлено, що у зв'язку із тим, що на території земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована ділянка гр. ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1), а тому виготовити технічну документацію згідно розмірів, вказаних в Державному акті серія НОМЕР_4, зареєстрованого за №153 від 01.10.2002 неможливо (а.с. 31).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_2 незаконно виникло право власності на земельну ділянку, а державний акт на землю був виданий із порушенням законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 отримав Державний акт про право приватної власності серії НОМЕР_2, зереєстрованого за №153 від 01.10.2002 року на земельну ділянку площею 0, 6190 га за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, ОСОБА_7, як власник майна, вправі був на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у ст. 141 ЗК України і є вичерпним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст. ст. 140 -149 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного

органу.

Так, із змісту рішення 16 сесії сільської ради 4 скликання від 22 січня 2005 року про вилучення та надання земельних ділянок вбачається, що вилучення земельної ділянки розміром 0,06 га та віднесення її до земель запасу в межах с. Шахворостівка відбулося за заявою ОСОБА_3 (а.с. 14).

Таким чином, припинення права власності на спірну земельну ділянку відбулося у зв'язку із добровільною відмовою її власника.

Частиною 5 ст. 116 ЗК України ( в ред. на момент виникнення спірних правовідносин) надання у користування земельної ділянки, що перебувала у власності або користуванні громадян проводилось після її вилучення (викупу).

Згідно із ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням 16 сесії сільської ради 4 скликання від 22 січня 2005 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку розміром 0,06 га із земель запасу в межах с. Шахворостівка, а рішенням 16 сесії 5 скликання Шахворостівської сільської ради Коростишівського району від 08.12.2006 року у зв'язку із фактичними обмірами земельних ділянок встановлено остаточний розмір земельної ділянки та передано у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,04 га за адресою АДРЕСА_2 На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 оформив право власності на виділену йому землю в установленому законом порядку.

Відтак, встановлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення Шахворостівської сільської ради Коростишівського району власник земельний ділянки ОСОБА_3 в добровільному порядку припинив своє право власності на неї, подавши до сільської ради заяву про вилучення земельної ділянки, на підставі якої і прийнято оскаржуване рішення. Рішенням сільської ради вилучено земельну ділянку у ОСОБА_3 за його згодою, віднесено цю земельну ділянку до земель запасу в межах с. Шахворостівка та надано у приватну власність ОСОБА_2

Посилання суду першої інстанції, як на одну із підстав задоволення позовних вимог, ненадання сільською радою заяви ОСОБА_3 про добровільну відмову від частини земельної ділянки, є безпідставним, оскільки заяви не відносяться до документів постійного зберігання, а подання ОСОБА_3 такої заяви, а відтак добровільну відмову від частини земельної ділянки, підтверджує зміст самого рішення сільської ради та подальші дії ОСОБА_3

Так, із акту встановлення меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 та погодження їх з сусідніми власниками (користувачами) від 05.01.2007 року вбачається, що ОСОБА_3 засвідчив таке погодження своїм підписом (а.с.91).

Також в подальшому, 15.11.2007 року, ОСОБА_3 підписав Протокол погодження зовнішніх меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2, цільове призначення якої змінюється із земель для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на землі комерційного призначення (а.с.94). У Протоколі також вказано, що претензій та суперечок при встановленні меж заявлено не було.

Таким чином, батько позивача, як власник належного йому майна, розпорядився своєю власністю на власний розсуд, що узгоджується із положеннями ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України.

Сторонами не заперечується, що на спірній земельній ділянці ОСОБА_2 було побудовано магазин у 2007 році, який працює до цього часу.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що їй також відомо про те, що на спірній земельній ділянці відповідачем побудовано магазин, однак вона вважала, що це тимчасово, а про те, що батько відмовився від частини, належної йому земельної ділянки, вона знала.

Встановивши, що батько позивача ОСОБА_3, як власник земельної ділянки, добровільно відмовився від її частини на користь територіальної громади, подавши відповідну заяву, подальшими діями про погодження меж земельної ділянки підтвердив своє рішення, за життя будь-яких вимог щодо спірної земельної ділянки не заявляв, колегія суддів приходить до висновку про наявність волевиявлення власника земельної ділянки на відчуження її частини, що узаконено рішенням Шахворостівської сільської ради від 22 січня 2005 року.

Натомість ОСОБА_1 не надала жодних доказів, які посвідчували б її право власності на земельну ділянку на момент виникнення спірних правовідносин.

Тобто, оскільки ОСОБА_1 не була власником спірної земельної ділянки, у неї відсутнє суб'єктивне право, яке підлягає захисту.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, рішення суду першої підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то питання позовної давності не вирішується.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: