Провадження № 2/229/1545/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківки цивільну справу по позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просить визнати її такою, що втратила право користуванні житловою площею у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказав, що зазначену квартиру він придбав у власність на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 1994 року. 27 грудня 1994 року він одружився з ОСОБА_4 і вони разом почали мешкати у вказаній квартирі. Згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 21 вересня 2007 року шлюб між ними був розірваний. Фактично сімейні відносини між сторонами були припинені і спільне господарство не велося. Разом з тим ОСОБА_4 залишилася проживати в належній позивачу квартирі, мотивуючи тим, що в неї немає іншого житла, а для вирішення житлового питання їй потрібен деякий час. Позивач ОСОБА_2 не став проти цього заперечувати, оскільки в той час працював вахтовим методом в Росії. Натомість, повертаючись додому з чергової вахти, відповідач не хотіла приймати ОСОБА_2 у його квартирі. Стосунки між ними були складними, вони часто сварилися. Розуміючи, що надалі неможливо проживати з нею в одній квартирі, позивач звернувся до Дружківського міського суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю. Він вважав, що він як власник, має право безперешкодно проживати в належній йому квартирі. Рішенням Дружківського міського суду від 09 грудня 2013 року позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позовних вимог. З того часу, отримавши рішення суду, відповідачка стала поводитися з ним зухвало та агресивно. Вона на власний розсуд визначила кімнати, в яких вони будуть проживати окремо один від одного. Таким чином вона зайняла велику кімнату площею 19 кв. м. До того ж самостійно визначила для власного користування посуд та кухонне приладдя. Але коли відповідач намагався скористатися цими речами, вона влаштовувала сварки, і кожен раз нагадувала, що він не має права торкатися цих речей, оскільки це її особиста власність. Крім того постільну білизну, рушники та речі побутового вжитку знесла до себе в кімнату, куди заборонила йому входити. Одного разу, повернувшись додому з заробітків, він побачив квартиру після перепланування. Так, кімнату, в якій за поетажним планом знаходилася кухня, відповідач перепланувала - знесла простінок, таким чином фактично збільшила розмір кухні. Також, відповідачка демонтувала газову плиту, яка відповідно до технічних умов, має знаходитися на кухні. За її вимогою спеціалісти встановили заглушку в газовій трубі, та перенесли газову плиту в іншу кімнату, в якій не передбачене розміщення плити відповідно до поетажного плану та технічних умов. Крім цього, спеціалісти закрили вентиляційний канал, наявність якого є необхідною умовою для користування кухнею. Таке перепланування з боку відповідачки було зроблено для зайняття ще однієї кімнати, яка розташована поруч з кімнатою, яку вона займала. Таким чином на теперішній час ОСОБА_4 фактично займає дві кімнати загальною площею 30 кв. м. В особистому використанні позивача залишилися дві кімнати загальною площею 19 кв .м. Через те, що за вимогою відповідача відповідні спеціалісти газову плиту демонтували з порушенням технічних умов, з цим подальше її використання може призвести до аварійних ситуацій. Позивач вимушений був викликати робітників управління газопостачання з метою опломбувати постачання газу до його квартири. Через такі дії відповідачки використовувати газову плиту в квартирі позивача не можливо. Для того, щоб можна було використовувати кухню за призначенням, позивачу необхідно сплатити штраф, а також оплатити роботу спеціалістів, які б відновили роботу вентиляційного каналу та заново підключили газову плиту до газопостачання. Оскільки газову плиту використовувати він не має можливості, тому не має змоги готувати їжу. Встановити в квартирі електричну плиту також він не має можливості, оскільки електрична проводка в житлі не розрахована на такі навантаження. Таким чином, харчування позивача складається в основному з їжі швидкого приготування, а також з їжі, яку йому приносить рідна донька. Відповідачка хоч і зареєстрована в його квартирі, але фактично вже декілька років постійно в ній не мешкає. Причиною цього є її перебування в Росії на заробітках. Так, один раз на два-три місяці відповідач ОСОБА_4 на декілька днів зявляється в м. Дружківка. За часів перебування в квартирі вона постійно влаштовує сварки з приводу того, що позивач без її дозволу заходив до її кімнат, користувався чайником і посудом. У період, коли відповідачка перебуває в квартирі, позивач позбавлений права приймати у себе родичів і друзів. Відповідач безцеремонно виганяє їх, а після цього влаштовує відповідачу гучні скандали. В основному, відповідачка повертається з Росії до Дружківки під час свят. Це ймовірно повязане з вихідними днями за місцем її роботи. Ці причини позбавляють позивача ОСОБА_2 влаштовувати у квартирі святкові зустрічі з родичами та друзями. Через це він вимушений святкувати за межами своєї квартири. Через таку зухвалу поведінку відповідачки, яка поводиться як власник квартири, він не може влаштувати особисте життя, одружитися, оскільки жінка, з якою позивач хотів би створити сімю, відмовляється жити в тих умовах. Окрім наведеного, відповідачка використовує займані кімнати не за призначенням. Так, ОСОБА_4 фактично перетворила квартиру на ательє з пошиву одягу. В ті часи, коли відповідачка знаходиться в місті Дружківка, до неї завжди приходять клієнти для замовлення одягу. Кімнати, які займає відповідачка, облаштовані швейним приладдям. Те, що відповідачка використовує квартиру позивача не за призначенням, створює для його незручності, оскільки він не може вільно пересуватися квартирою, а постійне перебування в квартирі сторонніх людей створює для нього незручності. Позивач є пенсіонером, отримує лише пенсію, а тому сплачувати комунальні послуги за квартиру йому складно. Через це він щорічно оформлює субсидію. Оскільки відповідачка зареєстрована в цій квартирі, субсидія розраховується з врахуванням і її доходів. Відповідачка відмовляється надати довідку про доходи для розрахунку субсидії, через що враховується її дохід в межах встановлених, постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848, тобто нарівні двох розмірів прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб. Окрім наведеного, позивач також не може скористатися правом оформити субсидію на понаднормову площу житла, що передбачено Постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848, оскільки таке право виникає у непрацездатних осіб, які проживають самі, а відповідачка, хоча і зареєстрована в його квартирі, але постійно не проживає в ній. З приводу оформлення субсидії на оплату за комунальні послуги, а також оформлення субсидії понад норму житла, позивач багато разів звертався до ОСОБА_4, але остання на це не реагує. Взагалі, питання оплати за комунальні послуги є проблемним, тому що відповідачка не вважає за необхідним приймати участь її оплаті. Приблизно два рази на рік між ними виникають суперечки з цього приводу. Після скандалів та суперечок вона надає позивачу гроші для сплати комунальних послуг, але на свій розсуд. Факт отримання грошей підтверджуються розписками. Позивач ОСОБА_2 вважає, що відповідач ОСОБА_4 повинна сплачувати комунальні послуги та приймати участь у користуванні житлом (в поточному та косметичних ремонтах, заміні комунікацій, які потребують заміни та інших витратах, які повязані з збереженням квартири в стані придатному для проживання). Наведені обставини є доказами неправомірної поведінки відповідача, якою ОСОБА_4 порушує права позивача, як власника вільно володіти, користуватися та впоряджатися належною його квартирою. Вважає, що відповідачка ОСОБА_4 не є членом його сімї не в розумінні приписів Житлового кодексу, та не в розумінні поняття Сімейного кодексу України. Відповідачка не є його дружиною, спільне господарство між ними не ведеться. ОСОБА_4 постійно не мешкає в зазначеній спірній квартирі, а з'являється періодично (раз на два-три місяці на декілька днів), взаємних прав та обовязків вони не мають. Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні його власністю, визнавши відповідача ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав. Пояснив, що проживав з ОСОБА_4 з 1994 року, але після чергового скандалу у 2007 році він розірвав шлюб з нею. З того часу він поїхав на заробітки в райони Півночі Російської Федерації. В черговий свій приїзд додому у 2011 році він побачив значне перепланування квартири. В квартирі була закрита вентиляційна шахта, газова металева труба була зрізана та встановлена гумова труба, замінена електрична проводка. Перепланування квартири він довіряв дружині. Зараз ОСОБА_4 у квартирі зявляється не часто, приблизно чотири рази на рік, на два-три тижні. У 2012-2014 роках відповідач працювала вдома, займалася пошивом одягу на замовлення. Позивач ОСОБА_2 просить суд визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 167 в будинку № 54 по вулиці Паризької Комуни в м. Дружківка Донецької області.

Представник позивача ОСОБА_3 просила суд задовольнити позов. Вказала, що позивач ОСОБА_2 є єдиним власником квартири АДРЕСА_3. Він не обмежує права інших осіб. Відповідач ОСОБА_4 мешкає у цій квартирі безпідставно і не виконує обовязків, покладених Житловим кодексом. На час реєстрації в квартирі вони з позивачем вже були розлучені. У 2009 році між ними вже не існувало спільного бюджету, вони не вели сумісне господарство. Вважає, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджає позивачу у користуванні його власністю: відповідач самостійно перепланувала квартиру без дозволу ОСОБА_2, квартира залишилася без газопостачання та належного електропостачання, відповідач без дозволу позивача приймає у квартирі клієнтів для замовлення пошиву одягу, позивач позбавлений права оформити субсидію на зайву площу та не має можливості влаштувати своє сімейне життя. Всі ці дії відповідача свідчать про порушення прав та створенні перешкод позивачу як власнику житла розпоряджатися своїми правами. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що в цій квартирі вона проживає дуже давно, а тому набула право на проживання. В 2006 році вони з позивачем знімалися з реєстрації в квартирі, що було повязано з їх виїздом на заробітки за кордон, а в 2009 році вони знов зареєструвалися у квартирі. Ніяких заперечень на час її реєстрації позивач не висував, оскільки вони в цей час жили однією сімєю. Всі ремонти і перепланування в квартирі вона робила з відома позивача, який заробляв на це гроші за кордоном. Про те, що відповідач розірвав з нею шлюб, їй стало відомо лише у 2013 році. З тих пір стосунки між ними погіршилися. Зараз вона працює в м. Москві, приїжджа додому у м. Дружківка кожні 1,5-2 місяці, вдома буває по 1-1,5 місяця. Свого окремого житла вона не має, але планує придбати його, коли заробить достатньо грошей. Коли вона проживає в квартирі, вона ніяким чином не перешкоджає позивачу у користуванні квартирою, коли до нього приходять гості, вона не виходить з кімнати, не заважає їм спілкуватися. Зараз до ОСОБА_2 часто приходить його сусід, і вона навіть чула, про що вони розмовляють в сусідній кімнаті. В її кімнаті дійсно стоїть швейне приладдя, але використовує його вона для пошиву одягу собі та своїм рідним. Оплату комунальних послуг вона здійснювала постійно, в розмірі, який вказував позивач. Просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_5 пояснив суду, що від самого початку ОСОБА_4 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 як дружина ОСОБА_2 Відповідач добровільно сплачує комунальні послуги. Свого часу позивач ОСОБА_2 допомагав дружині знайти роботу у м. Москві, тобто він свідомо допускав те, що вона буде приїжджати додому періодично і не заперечував проти цього. У 2009 році він не заперечував як власник житла проти реєстрації ОСОБА_4 в квартирі. Вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він мешкає у квартирі АДРЕСА_4, є сусідом ОСОБА_2 Вказав, що у квартирі № 167 цього будинку мешкає позивач ОСОБА_2П, а відповідача ОСОБА_4 він бачить не часто, приблизно один раз в 1-2 місяці. Раніше відповідач мешкала у квартирі постійно, оскільки у них була сімя. Кожний день він чує, як в їх кватирі працює телевізор.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він мешкає у квартирі АДРЕСА_5. Тобто, також є сусідом позивача. ОСОБА_2 він знає близько тридцяти років, а з його колишньою дружиною ОСОБА_4Л особисто не знайомий. У квартирі вони з нею давно не зустрічалися. До позивача свідок приходить досить часто. Зараз він кожен день робить позивачу уколи. Свідок розповів, що колишня дружина позивача ОСОБА_4 працює у м. Москві. Як родина ОСОБА_4 вже не живуть разом довгий час. Коли він приходив до ОСОБА_2, то перебував тільки в його кімнатах та на кухні. В двох інших кімнатах він ніколи не був. На кухні газ відключений, оскільки перероблений не по проекту. Верхнього жіночого одягу у квартирі він не бачив. На питання відповідача ОСОБА_4 він підтвердив, що саме на такі теми, про які вона вказала, він розмовляв з позивачем останні рази.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є рідною донькою позивача. ОСОБА_4 є колишньою дружиною її батька. Після розірвання шлюбу між ними склалися не досить дружні стосунки. Так, коли ОСОБА_4 приїздить до м. Дружківка, її батько завжди уходить з квартири і йде жити до неї. З ОСОБА_4 вони часто сваряться, не спілкуються. Вони між собою поділили посуд, постільну білизну. Газ у квартирі відключений, оскільки перепланування в квартирі було зроблено без відповідного дозволу спеціальних служб. Останній раз вона бачила ОСОБА_4 влітку 2017 року.

Суд, заслухавши сторін і свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Право громадян на житло закріплює також ст. 1 Житлового кодексу України (далі ЖК України). Житловий кодекс України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Суд встановив, що позивачу ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 1994 року (а.с.7).

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 1994 року по 01 жовтня 2007 року (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована в квартирі позивача з 28 липня 2009 року по теперішній час (а.с.10).

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Частина друга статті 64 Житлового кодексу встановлює, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З пояснень самого позивача суд встановив, що реєстрація відповідача ОСОБА_4 у квартирі у 2009 році відбулася за його згодою, оскільки хоч вони і розлучилися офіційно, але проживали на той час однією сімєю.

Тобто, відповідач ОСОБА_4 зареєструвалася та проживає в квартирі позивача на законних підставах.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ці права власник втрачає разом із втратою права власності на майно. І власник, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своєю квартирою.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, законодавством визначені умови, при яких особа може бути визнана такою, що втратила право на користування житлом. Такою умовою є відсутності особи без поважних причин за місцем проживання понад один рік.

Разом з тим і сам позивач, і свідки в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач ОСОБА_4 хоча і періодично, але проживає у квартирі, в тому числі і протягом останнього року.

Ані характеристика на ОСОБА_4, ані акт від 20 липня 2017 року, складений головою територіального комітету мікрорайону №9 «Нижня Гаврилівка» не підтверджують факт відсутності ОСОБА_4 в квартирі позивача без поважних причин понад один рік.

Наявність особистих речей ОСОБА_4 в квартирі позивача підтверджують фотографії, зроблені позивачем і додані ним в якості доказів (а.с. 93-95).

Також матеріалами ЄО №4819 від 02 липня 2017 року, заведеними Дружківським відділенням поліції ГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_4, підтверджений факт того, що 02 липня 2017 року ОСОБА_4 намагалася потрапити до місця свого проживання квартири АДРЕСА_7 (а.с. 121-124).

В закордонному паспорті відповідача ОСОБА_4 проставлені візи про перетинання нею кордону з Російською Федерацією та прямування до України протягом 2017 року: 18 березня, 02 липня, 13 жовтня та 18 листопада (а.с.125-129). Позивач в судовому засіданні не заперечував, що в ці періоди ОСОБА_4 проживала за місцем реєстрації у його квартирі.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Суд встановив, що починаючи з грудня 2013 року по теперішній час відповідач ОСОБА_4 своєчасно вносить власнику житла оплату комунальних послуг, про що свідчать його розписки. Це також свідчить про те, що вона користується цим житлом, в тому числі і протягом останнього року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивач не навів наявність обставин, передбачених ст. 405 ЦК України, для визнання відповідача ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житлом, що належить позивачу.

Позивач заявив позов саме про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом, а тому підстави для його задоволення у звязку з припиненням сервітуту відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 131, 209, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 28 листопада 2017 року.

Суддя: С. О. Рагозіна