АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/124/17 Справа № 201/4285/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення банківських вкладів та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення (повернення) банківських вкладів, відсотків, витрат та моральної шкоди, посилаючись на те, що між позивачем і відповідачем було укладено три договори банківських вкладів, згідно яких ОСОБА_2 15 червня, 03 і 04 листопада 2011 року в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Севастополь і м. Сімферополь філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито рахунки по цим договорам, відповідно до яких позивач передав ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 41220 грн. (15 червня 2011 року в м. Сімферополь), 22400 доларів США (03 листопада 2011року в м. Севастополь) і 12000 доларів США (04 листопада 2011 року в м. Севастополь) для їх розміщення на депозитних рахунках банку на термін вкладів 1 місяць, 3 місяці і 3 місяці відповідно, із зобовязанням банку нараховувати відсотки на суму вкладів за ставкою обумовлених річних.

Також позивач зазначив, що зараз строк дії вказаних договорів закінчився, у звязку з чим позивач звернувся до банку із заявою про повернення йому вказаних сум депозитних вкладів, але відповідач відмовляється це зробити, чим порушуються його права, а також на подальші неодноразові звернення позивача і його представника до відповідача з питанням повернення йому вказаних коштів отримано відмову.

Вважає вказані дії банку протиправними і просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» вказані суми банківських вкдладів та відповідно до цих договорів і нараховані відсотками за користування коштами, а також просив стягнути з моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати по справі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З таким рішенням не погодився позивач, звернувся до суду із апеляційною скаргою, за якою просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам рішення суду повністю не відповідає з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні оригінали договору банківських вкладів та квитанції про внесення грошових коштів і вони позивачем не надавалися для дослідження під час судового засідання суду. Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів відкриття депозитних рахунків у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитних рахунках на час розгляду справи.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем було укладено договори, а саме: № SAMDN9160 (вклад «Стандарт» с ежемесячной выплатой) від 15 червня 2011 року в розмірі 41 220 грн.; № SAMDN3418 (вклад «Стандарт» 1 мес.») від 03 листопада 2011 року в розмірі 22 400 Доларів США; № SAMDN5491 (вклад «Стандарт» 3 мес») від 04 листопада 2011 року в розмірі 12 000 Доларів США, згідно яких ОСОБА_2 15 червня, 03 і 04 листопада 2011 року в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Севастополь і м. Сімферополь філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито рахунки по цим договорам, відповідно до яких позивач передав ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 41220 грн., 22400 доларів США і 12000 доларів США на депозитні рахунки банку на термін вкладів 1 місяць і 3 місяці із зобовязанням банку нараховувати відсотки на суму вкладів за ставкою обумовлених річних (5.5%, 7% і 11%).

В подальшому 19 та 20 травня 2014 року, 05 серпня 2014 року, 26 лютого 2015 року позивач звертався до відповідача із заявою про розірвання цих договорів з подальшим поверненням йому грошових кощтів, розміщених на його особових рахунках, відкритих відповідачем, проте Банк відмовив в його зверненнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, а частиною першо. Статті 1060 цього Кодексу передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Заперечуючи проти задоволення позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалися на неможливість виконання договору, оскільки відділення банку, у якому укладено договори, знаходять на території Автономної Республіки Крим, яка є окупованою територією.

Відповідно до ст. 1, ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Також, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків, а згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондетських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, яка розташована у м. Дніпропетровську, тому згідно із чинним законодавством, яке регулює даний вид правовідносин, зобовязання за даними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово звертався до Банку із заявами про розірвання договорів банківських вкладів та повернення цих вкладів, проте відповідач на його заяви не відреагував та в порушення вимог ст. 1060 ЦК України грошові кошти позивачу не видав, у звязку з чим права позивача були порушені.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, а ч 6 ст. 1061 ЦК встановлено, що проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У відповідності до п. 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ N 516 від 03.12.2003 року, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Згідно з п. 1.7 Положення проценти на вклад (депозит) нараховуються від дня, наступного за днем надходження до банку грошових коштів, до дня, який передує поверненню грошових коштів, якщо інше не передбачено договором. Пунктом 3.3 вказаного Положення також передбачається, що банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником та банком.

Оскільки грошові кошти позивачу не повернуті, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми вкладів, а саме за договором банківського вкладу № SAMDN9160 (вклад «Стандарт» с ежемесячной выплатой) від 15 червня 2011 року в розмірі 41 220 грн.; № SAMDN3418 (вклад «Стандарт» 1 мес.») від 03 листопада 2011 року в розмірі 22 400 Доларів США; № SAMDN5491 (вклад «Стандарт» 3 мес») від 04 листопада 2011 року в розмірі 12 000 Доларів США., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з банку на користь вкладника відсотків по депозитних коштах колегія суддів виходить з того, що позивач не зазначив період, за який стягуються проценти, за якою процентною ставкою вони нараховані та не зазначив правову підставу стягнення процентів поза межами строку дії договорів, в звязку з чим в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що Банком були порушені свої зобовязання за договорами банківського вкладу, а висновки суду першої інстанції про правомірність дій Банку при відмові в проведенні фінансових операції з рахунками позивача, відповідно до ст. 1074 ЦК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються наведеними вище обставинами та доказами, у звязку з чим рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі в сумі 3305 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) суми вкладів за договорами:

№ SAMDN9160 (вклад «Стандарт» с ежемесячной выплатой) від 15 червня 2011 року в розмірі 41 220 грн.;

№ SAMDN3418 (вклад «Стандарт» 1 мес.») від 03 листопада 2011 року в розмірі 22 400 Доларів США;

№ SAMDN5491 (вклад «Стандарт» 3 мес») від 04 листопада 2011 року в розмірі 12 000 Доларів США.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 3305 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

ОСОБА_3