Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., МазурЛ.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Олександрівської селищної ради Кіровоградської області, треті особи: реєстраційна служба Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, відділ Держгеокадастру в Олександрівському районі Кіровоградської області, про визнання недійсними рішення селищної ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання права на право приватизації земельної ділянки, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Олександрівської селищної ради Кіровоградської області, треті особи: реєстраційна служба Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, відділ Держгеокадастру в Олександрівському районі Кіровоградської області, та з урахуванням уточнень просив: визнати незаконним рішення четвертої сесії Олександрівської селищної ради Кіровоградської області двадцять четвертого скликання від 15 листопада 2002 року № 138 про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки, площею - 0,05 га , що знаходиться по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,0633 га, видане на ім'я ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_4 право на право приватизації земельної ділянки, площею - 0,0633 га, розташованої по АДРЕСА_1.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що рішення від 15 листопада 2002 року було прийнято Олександрівською селищною радою з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки лише власник земельної ділянки вправі розпоряджатися нею, селищна рада чи збори колгоспників були правомочні вирішувати питання щодо передачі земельної ділянки від одного до іншого користувача, проте документально це не підтверджено, з урахуванням вимог ст. 257, ч. 2, 3 ст. 264, ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, ч. 1 ст. 122 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи, що 23 серпня 2012 року було останнє звернення позивача з позовом про скасування оскаржуваного рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском строку позовної давності, оскільки позов подано лише 20 травня 2016 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур