АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/182/17 Справа № 203/784/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф. Ф. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Демченко Е.Л., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 171 526 грн. 75 коп.

У обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 01 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNXRRC07340126, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 22 000 грн зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 01 лютого 2011 року.

Також, зазначали, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року стягнуто з відповідача 20 521 грн 44 коп., однак, станом на 29 січня 2015 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погашена і складає 183 404 грн 06 коп., у зв'язку з чим, просив суд стягнути з відповідача різницю між вищевказаною сумою заборгованості та сумою, яка стягнута заочним рішенням суду від 10 жовтня 2011 року, а саме: 171 526 грн 75 коп.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» як кредитодавцем правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 як позичальником було укладено кредитний договір № DNXRRC07340126, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 22 000 грн терміном до 01 лютого 2011 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом (а. с. 13-19).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 26 серпня 2010 року у розмірі 20 521 грн 44 коп., з яких 11 974 грн 88 коп. - заборгованість за кредитом, 3 040 грн 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 376 грн - заборгованість з комісії, 1 867 грн 03 коп. - пеня, 500 грн та 962 грн 93 коп. - штрафи (а. с. 5-6).

Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 29 червня 2012 року відкрито виконавче провадження на виконання вказаного заочного рішення суду (а. с. 85-86).

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що заочне рішення суду від 10 жовтня 2011 року не виконано, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 183 404 грн 06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10 924 грн 19 коп., заборгованості із процентів за користування кредитом у розмірі 2 072 грн 98 коп., заборгованості з комісії у розмірі 5 423 грн 31 коп. та пені у розмірі 164 983 грн 58 коп., проте, враховуючи стягнення зазначеним заочним рішенням суду з відповідачки заборгованості у розмірі 20 521 грн 44 коп., просив стягнути з ОСОБА_2 різницю заборгованості у розмірі 162 882 грн 62 коп., 500 грн штрафу (фіксована частина) та 8 144 грн 13 коп. штрафу (процентна складова).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У зв'язку із порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором, кредитор (ПАТ КБ «ПриватБанк») використав, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право на дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із цим платежів.

Виходячи із результатів системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до вимог ч.3, ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Матеріали справи не містять будь-яка заява сторони про застосування строку позовної давності, а тому, відсутні підстав вирішувати питання про застосування строку позовної давності у суді апеляційної інстанції та для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № DNXRRC07340126 від 01.02.2008 року, позичальник отримала кредит в розмірі 22 000 грн терміном до 01 лютого 2011 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом.

Позивачем заявлено, що при зверненні до суду у 2015році ПАТ КБ "ПриватБанк" визначав поточну заборгованість станом на 19.01.2015 року в сумі - 171526,75 грн., яка складається з наступного:

*10924,19 грн. - заборгованість за кредитом;

*2072,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

*5423,31 грн. - заборгованість по комісії за-користуванням кредитом; -164983,58 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 8144,13 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки, заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 26 серпня 2010 року у розмірі 20 521 грн 44 коп., з яких 11 974 грн 88 коп. - заборгованість за кредитом, 3 040 грн 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 376 грн - заборгованість з комісії, 1 867 грн 03 коп. - пеня, 500 грн та 962 грн 93 коп. - штрафи. Матеріалами справи, поясненнями сторін та долученим у суді апеляційної інстанції Витягом з реєстру інформацій про виконавче провадження встановлено, що на теперішній час вищевказане зазначене рішення є невиконаним. На виконання ухвали апеляційного суду позивачем надано письмові пояснення, щодо заявлених вимог із зазначенням усіх складових суми заборгованості. З урахуванням викладеного, позивач просив стягути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNXRRC07340126 від 01.02.2008 року за період з 26.08.2010 року по 19.01.2015 року, з урахуванням заочного рішення суду, у розмірі 171 526,75 грн., що скаладається з наступного: -163 116,55 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; -3 047,31 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 8 144,13 грн. - штраф (процентна складова).

Колегія вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Згідно п. п. 17 роз'яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Оскільки, після закінчення строку дії договору між сторонами існують невиконані зобов'язальні правовідносини, а тому є підстави для нарахування процентів за користування кредитом, комісії, неустойки.

Вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафів, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня після прострочення чергової сплати боргу, а до суду він звернувся лише - 10.02.2015 року. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру тіла кредиту - 22 000, 00 грн.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом, комісії та пені після закінчення строку дії договору (01 лютого 2011 року) та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено, при цьому не встановив фактичних обставин справи та належним чином не перевірив доводів позивача щодо розміру заборгованості, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення пор часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням вище встановлених обставин та відповідно до вищевказаного розрахунку, колегія суддів дійшла висновку, що станом на 19.01.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 25 047,31 грн., яка складається з: 22 000,00 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором; 3 047,31 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи, що Банк при зверненні з позовом до суду, а також з апеляційною та касаційною скаргами сплатив судовий збір в сумі 1715,27грн.+857,63грн.+2058,32грн., на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок повернення сплаченого судового збору підлягає стягненню сума судових витрат, з розрахунку 1715,27грн.+857,63грн.+2058,32грн. = 4631,22 грн.

А у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNXRRC07340126 від 01.02.2008 року станом на 19.01.2015 року у розмірі 25047,31 грн., яка складається з: 22 000,00 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором; 3047,31 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 4 631,22 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Е.Л.Демченко

І.А.Єлізаренко