АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/214/17 Головуючий у 1-й інстанції - Оксюта Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору 551,20 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача за первісним позовом проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, в якому просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Посилається на те, що ОСОБА_1, який є сином його дружини, з 2004 року зареєстрований на житловій площі за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 більше ніж півроку не проживає в зазначеній квартирі, його речі та документи в ній відсутні, однак, він не виявляє бажання знятись з реєстрації.

Оскільки за зазначеною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми із сплатою надмірних комунальних послуг, які не споживаються, але нараховуються, чим порушуються права позивача.

ОСОБА_1, заперечуючи проти вимог ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою, в якій просив зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Посилається на те, що ОСОБА_2 є його вітчимом, а ОСОБА_3 є його братом по матері.

Зазначає, що спірне житлове приміщення - трикімнатна квартира АДРЕСА_3, площею 43,8 кв.м., було надано на сім'ю з п'яти осіб, а саме на: ОСОБА_2, ОСОБА_3, мати позивача - ОСОБА_4, нього (на той час ОСОБА_19.) та ОСОБА_6

Дана квартира є неприватизованою, а тому спірне житлове приміщення відноситься до державного житлового фонду.

28.03.2014 року він змінив своє прізвище та ім'я з ОСОБА_5 на ОСОБА_7.

Станом на день звернення до суду із зустрічною позовною заявою в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано ще п'ять осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, проте фактично там проживає лише ОСОБА_2 та періодично буває ОСОБА_3

ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачі неодноразово намагались вигнати його із спірної квартири, застосовуючи фізичну силу, у зв'язку з чим, йому довелось звернутись до Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві.

На сьогоднішній день, ОСОБА_1 не може потрапити до квартири через відсутність ключів, які забрав ОСОБА_3 та через реальну загрозу його життю та здоров'ю з боку відповідачів, які перешкоджають йому у користуванні житловим приміщенням, а тому йому доводиться проживати у своїх знайомих.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3, площею 43,8 кв.м., була надана 06.12.1989 року ОСОБА_2 з сім'єю з п'яти осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується Ордером на житлове приміщення НОМЕР_1, виданим на підставі рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів від 27.11.1989 року №510 (а.с.6-7).

28.03.2014 року за актовим записом № 33 відповідач за первісним позовом змінив своє прізвище та ім'я з ОСОБА_5 на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського управління юстиції у м. Києві (а.с.31).

Відповідно до довідки Форми 3 житлово - експлуатаційної дільниці №905 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» № 12459 від 07.12.2016 року на житловій площі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 6 осіб, в тому числі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (онук), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (онук) та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (син дружини).

ОСОБА_2 просив визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не проживає у зазначеній квартирі більше року, що підтверджується актом від 16.01.2017 року складеним мешканцями будинку АДРЕСА_1

Крім того, факт не проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 підтверджується поясненнями, наданими ОСОБА_11 адвокату Гулій Л.В. від 26.12.2016 року, який зазначив, що періодично перебуває в гостях у родини ОСОБА_2 та який зазначив, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу не проживає у зазначеній квартирі, а його особисті речі відсутні.

Аналогічні пояснення надалиОСОБА_13 26.12.2016 року та ОСОБА_10 27.12.2016 року адвокату Гулій Л.В.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі з 04.06.2016 року більше року.

Покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 зі сторони відповідача, суд оцінив критично, оскільки їх судження є упередженими і такими, що не розкривають об'єктивні обставини справи.

Враховуючи вищевикладене,суд дійшов висновку, про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилимприміщенням, оскільки він тривалий час за власною ініціативою не проживає за зазначеною адресою.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою та вселення суд дійшов висновку, що між соронами склалися неприязні відносини.

10.03.2016 року ОСОБА_1 було направлено ОСОБА_2 лист, з пропозицією розв'язання спірної ситуації, яка склалась, а саме: провести перемовини з ОСОБА_3 та виділити ОСОБА_1 полицю у спільному холодильнику; виділити частину підсобного приміщення (кухонного балкону) для власних потреб; запропонувати власний спосіб мирного та дружнього співпроживання в квартирі.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що в разі застосування до нього будь - яких образ, погроз він буде звертатись до органів поліції.

Зазначений лист було вручено ОСОБА_2 під розписку 16.03.2016 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

03.06.2016 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 записку про те, що йому необхідно залишити квартиру.

На цій підставі між ними виник конфлікт.

10.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно нього з боку ОСОБА_3, а саме побиття «розвідним» ключем, що підтверджується протоколом прийняття заяви від 10.06.2016 року.

На підтвердження нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 була надана довідка травмпункту КМКЛ №6 м. Києва від 04.06.2016 року.

11.06.2016 року відомості за його заявою було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006750.

Відповідно до висновку начальника Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві Василенка П.Ю. від 21.06.2016 року перевірку матеріалів по заяві ОСОБА_1 закінчено та матеріали ЄО №39029 від 28.05.2016 року списано до номенклатурної справи.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 про чинення перешкод у праві користування жилим приміщенням та застосування фізичної сили відносно нього зі сторони відповідачів за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження.

Крім того, ОСОБА_1 більше року не проживав в спірній квартирі, тобто має інше місце постійного проживання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло.

Згідно ст. 64 ЖК Української РСРчлени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3, площею 43,8 кв.м., була надана 06.12.1989 року ОСОБА_2 на сім'ю з п'яти осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується Ордером на житлове приміщення НОМЕР_1, виданим на підставі рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів від 27.11.1989 року №510 (а.с.6-7).

28.03.2014 року за актовим записом № 33 ОСОБА_1 змінив своє прізвище та ім'я з ОСОБА_5 на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського управління юстиції у м. Києві(а.с.31).

Відповідно до довідки Форми 3 житлово - експлуатаційної дільниці №905 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» № 12459 від 07.12.2016 року на житловій площі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 6 осіб, в тому числі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (онук), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (онук) та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (син дружини) (а.с.5).

Між сторонами у справі виник конфлікт стосовно користування спірною квартирою.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 04.06.2016 року ОСОБА_1 не проживає у спірній кватирі.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2016 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 лист з пропозицією розв'язання спірної ситуації, яка склалась, а саме: провести перемовини з ОСОБА_3 та виділити ОСОБА_1 полицю у спільному холодильнику; виділити частину підсобного приміщення (кухонного балкону) для власних потреб; запропонувати власний спосіб мирного та дружнього співпроживання в квартирі та зазначив, що в разі застосування до нього будь - яких образ, погроз він буде звертатись до органів поліції (а.с.32-33).

Зазначений лист було вручено ОСОБА_2 під розписку 16.03.2016 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні в апеляційному суді встановлено, що 27 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 записку з вимогою до 03 червня 2016 року залишити спірну квартиру разом з речами та погрозою в противному разі застосувати до нього силу.

Як вбачається з висновку Солом'янського УП ГУ НП у м. Києві від 21 червня 2016 року вказаний факт став підставою для звернення ОСОБА_1 до Начальника Солом'янського УП ГУ НП у м. Києві 28 травня 2016 року із заявою про висловлювання ОСОБА_3 протягом тривалого часу погроз на його адресу.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що 03.06.2016 року АДРЕСА_5 ОСОБА_3 навмисно наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження, відібрав у нього ключі від вхідних дверей та викинув його особисті речі з квартири, що підтверджується матеріалами справи (а.с.36-41) та показами свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, допитаних у суді першої інстанції.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Апеляційним судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 добровільно не залишав квартиру АДРЕСА_2, а був змушений її звільнити з поважних причин проти власної волі, через протиправну поведінку членів сім'ї та з метою збереження власного життя та здоров'я 03 червня 2016 року

Задовольняючи позов про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 суд першої інстанції послався на Акт від 16.01.2017 року складений мешканцями будинку АДРЕСА_2 та пояснення ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_10 надані 26 та 27 грудня 2016 року адвокату ГулійЛ.В., а не суду.

З позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням ОСОБА_2 звернувся 29.12.2016 року.

Вищевказаний Акт щодо факту не проживання у АДРЕСА_2 декількох громадян, а саме: ОСОБА_18, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1 складений 16.01.2017 року, тобто вже після подання позову. Крім того, в акті не зазначено період протягом якого вказані особи не проживають у даній квартирі.

Таким чином, на думку колегії суддів цей акт не являється належним доказом відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження факту не проживання у спірній квартирі ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_10 не були допитані в суді першої інстанції в якості свідків, а тому їх пояснення колегія суддів не приймає до уваги.

Висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 більше року не проживає у спірній квартирі не відповідає обставинам справи, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 саме з 04.06.2016 року не проживає у АДРЕСА_2, після нападу на нього у спірній квартирі 03 червня 2016 року ОСОБА_3

З позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням ОСОБА_2 звернувся 29.12.2016 року, тобто через шість місяців вимушеного непроживання у спірній квартирі позивача за зустрічним позовом.

Суд першої інстанції встановивши, що між сторонами виник конфлікт, залишив поза увагою факт чинення ОСОБА_1 перешкод у праві користування спірним житлом та застосування до нього фізичної сили зі сторони відповідачів, дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 тривалий час за власною ініціативою не проживає у спірній квартирі.

Крім цього, висновок суду, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше року є надуманим висновком суду, оскільки позивач навіть в позовній заяві до суду посилається на те, що ОСОБА_1 не проживає у квартирі більше півроку.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 знайшов підтвердження доказами в суді апеляційної інстанції та підлягає задоволенню. Позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню як недоведений доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, судом внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права не встановлено фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору,рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Судові витрати належить розподілити відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_8.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 950 грн. 32 коп., по 975 грн. 16 коп. з кожного.

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді