Номер провадження: 22-ц/785/7997/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушуючи охоронюване законом право власності позивача як власника суміжної земельної ділянки, без узгодження з позивачем, проводить самовільні будівельні роботи житлового будинку літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з позовом позивач подав заяву, по якій просив суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом:

- заборони ОСОБА_4 або будь-яким іншим фізичним або юридичним особам незалежно від форми власності та підпорядкування здійснювати будівельні роботи з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

- накладення арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

- заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі заборонити будь- яким нотаріусам посвідчувати будь-які угоди щодо відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі іншим акредитованим суб'єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріусам вносити до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідні відомості, проводити державну реєстрацію права власності та інших речових прав на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі у випадку задоволення позовних вимог та накладення арешту забезпечить виконання майнових вимог позивача (стягнення матеріальної і моральної шкоди) у разі задоволення позову.

Крім того у разі відчуження об'єкту нерухомості, у якому відповідачем здійснюється реконструкція, стане підставою для включення до складу учасників спірних правовідносин інших осіб та ускладнить виконання рішення суду та відновлення прав позивача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року заяву задоволено частково. Заборонено ОСОБА_4 або будь-яким іншим фізичним або юридичним особам незалежно від форми власності та підпорядкування здійснювати будівельні роботи з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 В іншій частині клопотання відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З надісланих судом першої інстанції до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів справи вбачається порушення судом порядку, встановленого для вирішення питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд першої інстанції під час розгляду заяви про забезпечення позову послався на наступні обставини.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки,попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В порядку ст. 152 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов'язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому. Зокрема, не допускається забезпечення позову шляхом заборони органам управління юридичних осіб приймати рішення, виконувати статутні функції, здійснювати господарську діяльність.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З позовної заяви вбачається, що предметом спору є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, а також відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов'язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Таким чином, з метою захисту законних прав та інтересів позивача та з метою уникнення будь-яких дій з боку відповідача, спрямованих на відчуження нерухомості іншим особам, що, в свою чергу, унеможливить виконання можливого рішення, суд вбачає доцільним задовольнити подану позивачем заяву про забезпечення позову в частині заборони здійснювати будівельні роботи та накладення арешту на нерухоме майно.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2017 року заборонено здійснювати будівельні роботи з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, дослідивши виділені матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно встановлено об'єкт забезпечення позову та не встановлено всіх співвласників будинку, виходячи з наступного.

У виділених матеріалах справи, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, адреса об'єкта: АДРЕСА_2 (а.с. 124);

Також відповідно до Свідоцтва про право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, вказаний об'єкт нерухомого майна належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в рівних частках кожному (а.с.125), які до розгляду справи залучені не були.

Враховуючи вищезазначене, колегією судів встановлено, що суд першої інстанції належним чином не встановив об'єкт забезпечення позову, вказавши невірну адресу, а також не зазначив усіх співвласників домоволодіння.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року не може вважатися законною та обґрунтованою, і тому вона підлягає скасуванню як винесена передчасно з переданням питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року скасувати, питання передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк