Справа № 212/1320/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді Борис О.Н., за участі: секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., без присутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з сина ОСОБА_3 аліментів на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову. В обґрунтування вимоги зазначала, що є непрацездатною, досягла 67 років, отримує пенсію за віком у сумі 2500 грн, інших джерел доходів не має, а тому її матеріальне становище є нужденним. Син ОСОБА_3 матеріально не допомагає, хоча їй відомо, що раніше працював інженером охорони праці 2 категорії в ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу. Врахувавши те, що вона непрацездатна жінка похилого віку, вважає, що син зобов`язаний надавати їй допомогу у вигляді аліментів.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у судовому засіданні за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у судовому засіданні за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначене зобов'язання, що належить до аліментних зобов'язань, - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: родинний зв'язок батьків і дітей або усиновлення; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі.

Згідно зі ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_2 являється матір'ю ОСОБА_3, відповідача по справі, відповідно до свідоцтва про народження Серїі НОМЕР_1 від 01.04.1994 р. (а.с.7).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів, позивач посилається на ту обставину, що вона є непрацездатною, вказаний розмір пенсії яку вона отримує, а саме 2500 гривень, не забезпечує їй належний рівень життя, оскільки вона несе великі витрати на оплату житлово-комунальних послуг.

Щодо критеріїв визначення непрацездатності позивача та її потреби у матеріальній допомозі, суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору, виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3,4 ст. 75 СК України.

Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1,2 чи 3 групи.

Позивач є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, тобто, згідно приписів закону вона вважається непрацездатною (а.с. 8).

Застосовуючи критерії ч. 4 ст. 75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Виходячи з наведеного, пенсія у середньомісячному розмірі 2500,00 грн, як зазначила позивач, яку вона отримує, повинна повністю покривати видатки на продукти харчування, непродовольчі товари та набори послуг, що є необхідними для забезпечення нормального функціонування організму людини, і збереження здоров'я, задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Позивач ОСОБА_2 в підтвердження своїх позовних вимог не надала суду належних доказів щодо потреби у матеріальній допомозі.

Надані позивачкою письмові докази не є належними доказами в підтвердження її позовних вимог, оскільки паспортні дані, копія свідоцтва про народження, пенсійне посвідчення, зазначення позивачем у позовній заяві обставин щодо її потреби у матеріальній допомозі не доводять факту ухилення відповідача від надання допомоги матері та крім цього, як було вже зазначено вище, позивач має дохід вище прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність.

Також, позивач не надала суду інформаційну довідку з тарифами на оплату житлово-комунальних послуг.

Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України.

Статтею 201 СК України визначені обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак всупереч вищевказаним вимогам позивач не представив суду доказів того, що її витрати щомісяця перевищують розмір пенсії, яку вона отримує, що свідчило б про потребу у матеріальній допомозі, та відсутність такої допомоги з боку відповідача, що відповідно до вимог ст. 202 СК України покладало б на відповідача обов'язок утримувати матір та давало суду підстави для задоволення вказаних позовним вимог.

Враховуючи матеріальний та сімейний стан сторін, судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити.

На підставі ст. ст. 202-205 Сімейного кодексу України та керуючись ст. ст. 1, 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту проголошення рішення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення

Суддя: О. Н. Борис