Справа № 546/551/16-ц
Провадження № 2/546/30/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Беркути Л.Г.

при секретарі Захарченко Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 44068,95 грн., посилаючись на наступне.

ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 08 червня 2012 року, згідно якої отримала кредитну карту «Універсальна».

25 вересня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 20000,00 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.2.3., п.2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, в клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-911 від 17 серпня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua./rules.php, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua./rules.php, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.12.6 «Умовами та Правилами надання банківських послуг».

Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за Договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач від виконання зобов'язань ухиляється, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Станом на 26 квітня 2016 року заборгованість за даним договором становить всього 44068,95 грн., яка складається з:

- 8063,28 грн - заборгованість за кредитом;

- 31230,96 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 2200,00 грн - заборгованість за пенею та комісією;

А також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг»:

- 500,00 грн - штраф (фіксована частина);

- 2074,71 грн - штраф (процентна складова).

Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за даним договором не погашає, позивач просить стягнути вищезазначену суму заборгованості на його користь та сплачений ним судовий збір.

У судове засідання представник позивача - ПАТ «Акцент-Банк» не з'явився, надавши до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без участі його представника /а.с.21/.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі та заперечення проти позову, у яких посилається на те, що «Умови та правила надання банківських послуг» нею не підписувались, тому не є складовою кредитного договору, посилаючись при цьому на постанови ВСУ №6-240цс14, №6-16цс15, №6-1926цс15, №6-698цс15. Також зазначає, що позивачем не обґрунтовано у позові, що вона надала згоду саме на ті умови кредитування, які викладені у документах, на які посилається банк. Редакція «Умов та правил надання банківських послуг», яка додана позивачем у вигляді витягу до позовної заяви абсолютно відрізняється від розміщеної на веб-сайті банку http://a-bank.com.ua./terms. Позовна заява не містить посилання на те, яким саме положенням укладеного між сторонами договору (пункту договору) встановлені: розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована/змінювана), порядок сплати процентів (строки сплати, інші умови). З розрахунку заборгованості видно, що позивач в різний період здійснював нарахування процентів за різними ставками: з 25.09.2013 по 01.10.2014 -у розмірі 27,6%, з 01.10.2014 по 01.04.2015 - у розмірі 34,8%, з 01.04.2015 по 26.04.2016 - у розмірі 44,4%. Натомість фіксована ставка є незмінною, а у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно з визначеною у кредитному договорі періодичністю має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених у кредитному договорі. За умовами та правилами, доданими до позовної заяви процентна ставка є фіксованою - 2,5% на місяць, що суперечить доводам позовної заяви про встановлення 25.09.2013 року відсотків у розмірі 27,6% на рік. Вважає, що вимоги банку щодо одночасного стягнення з відповідача двох різних штрафів (фіксованої та процентної складової) та пені суперечить ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності та правовій позиції ВСУ. Крім того посилається на те, що у розрахунку заборгованості відсутній розрахунок комісії та пені за кожний день прострочки, а також посилання на правові підстави її нарахування. Наголошує. що відповідач через похилий вік не пам'ятає точну суму, яку вона отримала у 2012 році та яку саме частину заборгованості у тому самому році погасила. Через похилий вік, хвороби та низький рівень пенсії, вона останні три роки не проводила погашень кредиту, тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог /а.с.81-85/.

Суд, дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2012 року між сторонами по справі було укладено договір, за умовами якого позивачу оформлено кредитну картку «Універсальна» та відкрито кредитну лінію зі сплатою відсотків за користування кредитом/а.с.8/.

При укладенні названого договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України згідно з якою, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач ОСОБА_1 згідно із анкетою-заявою приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів на обслуговування кредитної картки.

21 травня 2013 року ОСОБА_1 було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «GOLD» та 25 вересня 2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти /а.с.5/.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 станом на 26 квітня 2016 року має заборгованість у сумі 44068,95 грн., яка складається з:

- 8063,28 грн - заборгованість за кредитом;

- 31230,96 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 2200,00 грн - заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 грн - штраф (фіксована частина);

- 2074,71 грн - штраф (процентна складова) /а.с.6-7/.

Таким чином, оскільки відповідач не виконувала належним чином свої зобов'язання за договором, з неї підлягає стягненню заборгованість.

Згідно тарифів А-Банка /а.с.9/ базова процентна ставка за користування кредитною картою «Універсальна GOLD» становить 2,5% у місяць на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, тобто 30% річних.

Однак з наданого позивачем розрахунку вбачається, що з 25 вересня 2013 року по 30 вересня 2014 року розрахунок заборгованості проведено з урахуванням процентної ставки у розмірі 27,6%, з 01 жовтня 2014 року по 31 березня 2014 року процентну ставку збільшено до 34,8%, з 01 квітня 2015 року по 26 квітня 2016 року процентну ставку знову збільшено до 44,4 % /а.с.6-7/.

Умовами і правилами надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати тарифи.

Згідно до ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У абзаці 1 пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Передбачена кредитним договором процентна ставка не є змінюваною у розумінні ст. 1056-1 ЦК України.

Згідно пункту 6.4 долучених до позовної заяви Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість /а.с11/.

Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов'язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України по справі № 6-149цс12 та № 6-2355цс15.

Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Хоча у наданих суду Тарифах, процентна ставка встановлена на рівні 30% річних, враховуючи, що сам позивач, згідно розрахунку заборгованості, використав процентну ставку у розмірі 27,6% при нарахуванні відсотків, суд не може вийти за рамки заявлених позовних вимог, тому враховує процентну ставку визначену позивачем для розрахунку заборгованості.

Зважаючи на таку невідповідність суд вважає за необхідне при визначенні розмір заборгованості відповідача по відсотках, застосувати відсоткову ставку в розмірі 27,6% річних як таку, що була застосована позивачем у його розрахунках.

З даного до позову розрахунку заборгованості /а.с.6-7/, вбачається, що за період з 25 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року з відповідача підлягають стягненню відсотки у розмірі 3066,83 грн.

Таким чином, враховуючи незаконність збільшення процентної ставки з 01 жовтня 2014 року, заборгованість відповідача по відсотках, з урахуванням отриманих нею сум за період з 01 жовтня 2014 року по 26 квітня 2016 року з відсотковою ставкою 27,6%, складає 3446,60 грн., згідно наступного розрахунку:

7783,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 1 день (01 жовтня 2014 року) х 27,6% річних / 365 днів = 5,89 грн.

7803,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 34 дня (період з 02.10.2014 року по 04.11.2014 року) х 27,6% річних / 365 днів = 200,62 грн.

7823,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 21 день (період з 05.11.2014 року по 26.11.2014 року) х 27,6% річних / 365 днів = 124,23 грн.

7843,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 16 днів (період з 26.11.2014 року по 12.12.2014 року) х 27,6% річних / 365 днів = 94,89 грн.

7863,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 40 днів (період з 12.12.2014 року по 21.01.2015 року) х 27,6% річних / 365 днів = 237,84 грн.

7883,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 125 днів (період з 21.01.2015 року по 25.05.2015 року) х 27,6% річних / 365 днів = 745,13 грн.

7903,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 22 дні (період з 26.05.2015 року по 16.06.2015 року) х 27,6% річних / 365 днів = 131,48 грн.

7923,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 23 дні (період з 17.06.2015 року по 09.07.2015 року) х 27,6% річних / 365 днів = 137,80 грн.

7943,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 31 день (період з 10.07.2015 року по 09.08.2015 року) х 27,6% річних / 365 днів = 186,20 грн.

7963,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 31 день (період з 10.08.2015 року по 09.09.2015 року) х 27,6% річних / 365 днів = 186,67 грн.

7983,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 61 день (період з 10.09.2015 року по 09.11.2015 року) х 27,6% річних / 365 днів = 368,24 грн.

8003,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 30 день (період з 10.11.2015 року по 09.12.2015 року) х 27,6% річних / 365 днів = 181,55 грн.

8023,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 34 день (період з 10.12.2015 року по 12.01.2016 року) х 27,6% річних / 365 днів = 206,28 грн.

8043,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 28 день (період з 13.01.2016 року по 09.02.2016 року) х 27,6% річних / 365 днів = 170,30 грн.

8063,28 грн (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 77 днів (період з 10.02.2016 року по 26.04.2016 року) х 27,6% річних / 365 днів = 469,48 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості по відсотках становить 6513,43 грн.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що зазначені у позовній заяві пункти Умов та правил надання банківських послуг відсутні у долучених до позовної заяви Умовах та правилах надання банківських послуг, як на підставу для відмови у позові, оскільки як вказаними у позові, так і долученими до нього Умовами та правилами передбачено обов'язок позичальника повернути кошти, отримані від банку, сплатити відсотки та комісію (п. 6.5.), а також, у разі порушення строків платежів - штрафи у розмірі 500,00 грн та +5% від суми позову (п.8.6.)/а.с.11/.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 порушила визначені статтею 526 ЦК України загальні умови виконання зобов'язання по кредитному, допустивши невиконання зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування коштами.

Положеннями частин 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачем заявлено вимоги про застосування строку позовної давності /а.с.85/.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Зважаючи на те, що згідно розрахунку заборгованості /а.с.6-7/ остання виплата по договору відповідачем була здійснена 20 квітня 2015 року, а даний позов ПАТ КБ «Акцент-Банк» пред'явлено до суду 03 червня 2016 року, то позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Однак, судом також встановлено, що заборгованість за пенею нараховано позивачем також поза межами спеціального строку позовної давності.

Так, стягненню підлягає пеня у межах річного строку позовної давності, що з урахуванням розрахунку заборгованості, наданого банком та дати звернення до суду з позовною заявою, становить - 1000,00 грн.

Таким чином, стягненню підлягає сума боргу у межах строку позовної давності у розмірі 15576,71 грн., яка складається з наступного:

- 8063,28 грн. - заборгованість за кредитом;

- 6513,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Позивач також просить стягнути з ОСОБА_1 штраф - фіксовану та процентну складові, однак, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у стягненні з відповідача штрафів слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідач ОСОБА_1 через похилий вік не пам'ятає, яку саме суму коштів вона використала у 2012 році, оскільки вона не заперечує факт отримання коштів від банку, а те, що вона не пам'ятає конкретної суми, яку використала не спростовує свідчень позивача та не звільняє її від обов'язку повернути кошти.

Крім того, доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 осанні три роки не здійснювала виплат заборгованості спростовуються розрахунком заборгованості по справі, згідно якого остання виплата по рахунку ОСОБА_1 була здійснена 20 квітня 2015 року у сумі 250,00 грн /а.с.6-7/.

Представник відповідача у своїх запереченнях проти позову вказувала на необхідність застосування у даній справі правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах по справі № 6-1926цс15, №6-240цс14, № 6-16цс15, №6-698цс15.

У цій правовій позиції мова йде про строки позовної давності та непідписані позичальником Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які містили пункти щодо збільшення строку позовної давності, тобто вона безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності та його застосування судом.

Дана правова позиція могла б бути застосована у подібних між собою правовідносинах, тобто при вирішенні тих спорів, де є тотожними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У правовідносинах, які склалися між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент Банк» вказана правова позиція не підлягає застосуванню, так як у даній цивільній справі сторони питання про застосування чи скасування продовжених строків позовної давності не порушували, і ці правовідносини не є подібними до тих правовідносин, відносно яких була висловлена правова позиція Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід розподілити між сторонами пропорційно до суми задоволених вимог.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 482,30 грн (35 % від розміру задоволених вимог).

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214,215,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» заборгованість за договором №б/н від 08 червня 2012 року в сумі 15576,71 грн. (П'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят шість гривень сімдесят одна копійка), яка складається з наступного:

-8063,28 грн. - заборгованість за кредитом;

- 6513,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» судові витрати у сумі 482,30 грн. (Чотириста вісімдесят дві гривні тридцять копійок).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя