Провадження № 2/369/4363/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я. ,

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач звернувся з вказаним позовом та просив суд: встановити факт його постійного проживання на час відкриття спадщини з померлою 16.08.2005 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Сосюри, 2; визнати за ним право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 47,2 кв.м та житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкуванням за законом після померлої 16.08.2005 ОСОБА_2.

Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що 16.08.2005 померла його мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина.

Як стверджує позивач, на момент смерті померлій на праві власності належала 1/2 частина двокімнатної квартири загальною площею 47,2 кв.м та житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що за життя ОСОБА_2 заповіту не склала, її єдиним спадкоємцем за законом першої черги є він, як син.

Зі слів позивача, на час смерті матері він постійно, тобто більше півроку, проживав з нею за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Сосюри, 2, і цим самим фактично прийняв спадщину.

Для юридичного оформлення своїх прав позивач 07.04.2017 звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявою за вх. № 280/02-14 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказану 1/2 частину квартири, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.07.2017 за № 658/02-31 йому було відмовлено у визнанні права на спадкування у звязку з тим, що він не звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 та не надав доказів постійного проживання з нею на час відкриття спадщини.

Позивач вказував, що зазначене змушує його звертатись до суду за захистом його спадкових прав: встановлення факту його постійного проживання з померлою матірю на час її смерті та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Вважав, що він має право на майно, належне його померлій матері, до якого відноситься вище вказана 1/2 частина двокімнатної квартири загальною площею 47,2 кв.м та житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті.

Однак, на думку позивача, для визнання за ним права власності на дане нерухоме майно в порядку спадкування за законом йому необхідно встановити факт його постійного проживання із матірю на день її смерті, і в силу того, що має місце спір про право, він змушений звертатися до суду з проханням встановити даний факт в позовному провадженні в рамках позову про визнання його права власності на спадкове майно, так як ці вимоги нерозривно повязані.

Сторони в судове засідання не зявились, їх представники звернулися до суду з клопотаннями розглядати справу без їх участі. Представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, представник відповідача вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.08.2005 померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 021046 від 16.08.2005.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

На момент смерті померлій на праві власності належала 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 47,2 кв.м та житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, що вбачається з договору купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997, зареєстрованого на Київській Універсальній Біржі за реєстровим № D0623/7888, з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3390253 від 20.04.2004, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2017 та технічного паспорта на квартиру.

За життя ОСОБА_2 заповіту не склала, її єдиним спадкоємцем за законом першої черги є позивач.

Родинні відносини позивача з померлою ОСОБА_2 підтверджуються його свідоцтвом про народження серії І-ТД № 646322 від 12.01.2011.

На час смерті матері позивач постійно, тобто більше півроку, проживав з нею за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Сосюри, 2, що вбачається з довідок Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 105 від 16.08.2005 та № 1141 від 06.07.2017.

Позивач 07.04.2017 звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявою за вх. № 280/02-14 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказану 1/2 частину квартири, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.07.2017 за № 658/02-31 йому було відмовлено у цьому у звязку з тим, що він не звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 та не надав доказів постійного проживання з нею на час відкриття спадщини.

Викладені обставини підтверджуються витребуваними за ухвалою суду від 15.11.2017 матеріалами спадкової справи до майна померлої 16.08.2005 ОСОБА_2.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 101 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час набуття у власність померлою спадкової частини квартири) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Статтею 15 ЦК України визначено 2003 року, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 321 ЦК України 2003 року право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003 року власник майна може предявити позов про визнання його права власності.

У ст. 1217 ЦК України 2003 року передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зважаючи на ст. 1218 ЦК України 2003 року, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України 2003 року право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З огляду на ст. 1258 ЦК України 2003 року спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У ст. 1261 ЦК України 2003 року передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України 2003 року визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України 2003 року визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України 2003 року передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України 2003 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України 2003 року спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України 2003 року спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України 2003 року визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

З огляду на п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року даний кодекс набрав законної сили 01.01.2004. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» (чинній на час набуття у власність спадкодавцем спадкової частини квартири), громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на час смерті спадкодавця, тобто 16.08.2005), місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 234 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

З урахуванням п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

З огляду на зміст довідок Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 105 від 16.08.2005 та № 1141 від 06.07.2017 померла 16.08.2005 ОСОБА_2 на момент своєї смерті постійно проживала разом зі своїм сином ОСОБА_1, позивачем, за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Сосюри, 2.

Вказане свідчить про те, що позивач прийняв спадщину фактично і набув в порядку спадкування після смерті 16.08.2005 матері у власність належну їй 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 47,2 кв.м та житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті 16.08.2005 ОСОБА_2, які прийняли спадщину, немає.

З огляду на наявність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач вичерпав можливість позасудового, нотаріального оформлення його спадкових прав, що є підставою для захисту цих прав у судовому порядку.

А отже, позов слід задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, а також у ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 55, 58 Конституції України, ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1223, 1261, 1268-1270, 1276, 1296-1298, п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, ст. 12 Закону України «Про власність», ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 114, 203, 209, 212-215, 218, 234, 235, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття спадщини з померлою 16.08.2005 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Сосюри, 2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3 Федерації, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 47,2 кв.м та житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкуванням за законом після померлої 16.08.2005 ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, починаючи з дня наступного після його проголошення.

Суддя А.Я.Волчко