Справа № 459/3835/13-ц
Провадження № 2/459/2/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача та третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Червоноградської державної нотаріальної контори про визнання права на спадщину за законом та за позовом третьої особи яка заявляє самостійні вимоги до предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, Червоноградської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась в суд із позовом про визнання права на спадщину за законом, покликаючись на те, що 19.03.2013 р. померла її двоюрідна сестра ОСОБА_9 16.03.2013 р. вона відвідувала сестру за місцем її проживання разом із сусідом ОСОБА_10 та вона повідомила, що хоче оформити заповіт на квартиру на неї. Вона не прийняла цього до уваги, оскільки думала, що у звязку з віком сестра не усвідомлює значення сказанного. Вона мала намір приїхати до неї 20-22 березня для складання заповіту. Про смерть сестри її ніхто не повідомив. Після того як їй стало відомо про смерть ОСОБА_9, вона та інші спадкоємці звернулись в Червоноградську державну нотаріальну контору де дізнались, що сестра заповіла свою квартиру сусідці відповідачці ОСОБА_4 Вважає заповіт недійсним, оскільки на день його посвідчення у сестри міг спостерігатись процес психічного розладу.

Позивачка 27.01.2017 року подала заяву про уточнення позовних вимог (а.с.52 т.3), в якій вказала, що на момент смерті її двоюрідна сестра ОСОБА_11 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому вважає, що спірний заповіт слід визнати недійсним на підставі ст.225 ЦК. Також просить визнати спірний заповіт нікчемним, так як такий складено з порушенням його форми. В обґрунтування даної вимоги зазначила, що зазначені у заповіті місце та час його складення не відповідають дійсності. Вважає, що нотаріусом при посвідченні даного заповіту було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій, так як спірний заповіт складався нотаріусом за допомогою технічних засобів в приміщенні нотаріальної контори, підписала його ОСОБА_9 у себе вдома, остання його вголос не прочитала, а посвідчення його відбулось знову у нотаріальній конторі за відсутності заповідача.

В ході розгляду справи третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 подала суду позовну заяву до ОСОБА_4 з участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_12, Червоноградської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним. В його обґрунтування послалась на те, що ОСОБА_9 тяжко хворіла і не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними через те, що була інвалідом по зору, мала тяжке захворювання алергію. Тому вважає, що цей заповіт підлягає визнанню недійсним.

Позивачка у судовому засіданні свій позов та позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 підтримала з підстав, вказаних у них. Вказала, що являється двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_9. Крім неї у померлої ОСОБА_9 були ще дві двоюрідні сестри ОСОБА_2 та ОСОБА_7 і двоюрідний брат ОСОБА_8. Вона проживає в м.Сокалі. Вони часто спілкувались. ОСОБА_9 мала проблеми із зором, але спочатку її стан здоровя був такий, що вона не потребувала сторонньої допомоги. Пізніше її здоровя погіршилось. Вона мала погану пам'ять, алергію та поганий зір на обидва ока. Перед смертю вона часто лежала в лікарні. Вона приїжджала до неї, готувала їсти. У березні 2012 року при останньому візиті сестра повідомила, що хоче переписати квартиру на неї. Казала, що ОСОБА_13 погано до неї відноситься. Вона дізналась про смерть сестри від двоюрідної сестри ОСОБА_7. У квартиру померлої її не пускала відповідачка, забрала усі документи.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7 в судове засідання не зявились.

Представник позивача та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 ОСОБА_3 позови підтримав. Просив їх задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні 17.03.2017 року вказала, що проживала із померлою ОСОБА_9 в одному будинку з 2005 року. У них склались дружні стосунки. У ОСОБА_9 в квартирі не було телевізора, колонки, газова плита не працювала, тому вона часто приходила до неї додому дивитись телевізор та приймати ванну. Крім того вона готувала їй їсти і приносила готову їжу. У ОСОБА_9 була харчова алергія, тому спеціально готувала страви, які їй можна було їсти. Вона була одинока., ніхто до неї не приїжджав. Часто просила допомагати їй. Потім у червні 2012 року сусідка написала на неї заповіт і пропонувала залишити у неї оригінал заповіту. Але вона сказала, щоб той залишився у ОСОБА_9. Їй було відомо, що ОСОБА_9 була інвалідом 2 групи по зору. Але сліпа не була, з близька при нормальному освітленні вона добре бачила і могла прочитати заповіт. До смерті ОСОБА_9 була при здоровому глузді. ОСОБА_9 померла 19.03.2013 року. В той день вона була на роботі. ОСОБА_9 перед смертю віддала оригінал заповіту ОСОБА_14. Вона та інші сусіди займались похованням ОСОБА_9. Похорони відбулись 21.03.2013 року і поховали її біля могили батьків в с.Сушно. На похоронах був племінник, який мав повідомити двоюрідних сестер та брата померлої. Заповіт ОСОБА_14 віддала їй лише у липні 2014 року, після чого вона звернулась у нотаріальну контору. Однак свідоцтва про смерть ОСОБА_9 знаходилось у сусідки ОСОБА_14.

Представник відповідачки вказав, що спірний заповіт є дійсним. ОСОБА_9 на момент його складання була у здоровому глузді, могла висловити свою волю і самостійно його прочитати і підписати. Підстав для визнання його недійсним немає. Тому просить відмовити у задоволенні позовів.

Представник третьої особи - Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в судовому засіданні 13.04.2017 року пояснив, що працює завідувачем державної нотаріальної контори м.Червонограда. ОСОБА_9 приходила кілька разів у нотаріальну контору для консультації і оформлення заповіту. Вона особисто розповідала,що живе сама, що допомагають їй тільки сусіди. 05.06.2012 року заповіт був підготовлений і ОСОБА_9 в домовлений час приходила в нотаріальну контору для його засвідчення, але не дочекалась його і попросила приїхати до неї додому. 05.06.2012 року він особисто їздив до ОСОБА_9 та посвідчив її заповіт. Вона жила в однокімнатній квартирі, досить бідно. Остання була в здоровому глузді, адекватно поводилась. Заповіт відповідав її волі. Він зачитав заповіт вголос і крім того ОСОБА_9 його прочитала. При цьому вона була в окулярах.

Вислухавши пояснення учасників, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов на наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка являється двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_9, що підтверджується копіями свідоцтва про її народження (а.с.5 т.1), свідоцтва про шлюб (а.с.5а т.1) та довідок Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області №371 від 26.06.2013 року (а.с.6 т.1) та №375 від 03.07.2013 року (а.с.7 т.1).

Треті особи по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 також являються двоюрідними сестрами, а ОСОБА_8 двоюрідним братом померлої ОСОБА_9 та разом із позивачкою є спадкоємцями майна останньої за законом. Відповідно до заяв від 21.08.2013 року та 29.08.2013 року (а.с.19,20,21 т.1) останні відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 в користь позивачки.

ОСОБА_9 належала на праві власності квартира по вул.Шептицького,12/7 в м.Червонограді Львівської області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, копіями свідоцтва про право власності на квартиру №135 від 20.05.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.171,172 т.1).

Приблизна вартість квартири померлої ОСОБА_9 вул.Шептицького,12/7 в м.Червонограді Львівської області станом на 25.07.2013 року становить 118822 грн., що підтверджується копією звіту про незалежну оцінку (а.с.137-155 т.1).

Копією заповіту від 05.06.2012 року стверджується, що ОСОБА_9 заповіла вище згадану квартиру відповідачці ОСОБА_4 (а.с.54 т.1).

Як вбачається з витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій Червоноградської державної нотаріальної контори за 2012 рік, державний нотаріус ОСОБА_6 05.06.2012 року о 15.15 год. посвідчив заповіт ВГС №616166 (а.с.125-126 т.1).

ОСОБА_9 померла 19.03.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.57 т.1).

За життя ОСОБА_9 знаходилась на обліку в територіальному центрі соціального обслуговування у відділенні соціальної допомоги вдома з 16.03.1993 року по 19.03.2013 року як одинока. Соціальні послуги їй надавав соціальний робітник ОСОБА_15. (а.с.93,94,95,96 т.1)

У матеріалах справи містяться відомості про стан здоровя ОСОБА_9 з її медичних документів та пенсійної справи. Остання являлась інвалідом ІІ групи по зору (а.с.а.с.192-214 т.1, 126 т.2, 190-292).

Згідно із відповіді Червоноградської центральної міської лікарні №6774 від 30.10.2017 року ОСОБА_9 не перебувала на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ (а.с.52 т.1).

З висновку комісійної судово-медичної експертизи №108 від 31.07.2017 року слідує, що ОСОБА_9 мала вроджену катаракту обох очей. З приводу захворювань очей у 1979 році була визнана інвалідом 2-ої групи. Крім того у неї був «поліартрит» - хронічне запальне захворювання суглобів. Будь-яких медичних документів із записами лікарів про гостроту зору ОСОБА_9 за період 2012 року для вивчення членам комісії надано не було. Враховуючи прогресування захворювання очей, малоймовірно, щоб вона могла самостійно читати та писати на момент посвідчення заповіту 05.06.2012 року.

Однак даний висновок експерта не є категоричним.

З письмових пояснень ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с.72-73,76,79 т.2) встановлено, що вони проживали із померлою ОСОБА_9 в одному будинку, часто бачились і спілкувались. Вона була одинокою, що родини не мала. За нею доглядала сусідка ОСОБА_4, яка готувала, прибирала, купувала продукти та ліки, виконувала інші прохання померлої. Їм було відомо, що ОСОБА_9 заповіла свою квартиру відповідачці ОСОБА_4. За життя ОСОБА_9 психічними розладами не страждала. ОСОБА_4 разом із іншою сусідкою ОСОБА_19 займались похованням ОСОБА_9. Позивачку не знали і не бачили, що вона навідувала померлу ОСОБА_9. Зазначені свідки дали також письмові пояснення з приводу обставин справи, що містяться у матеріалах справи.

Відповідно до розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у звязку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п.16 постанови).

Заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ст.225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Проте, ст.1257 містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами і унеможливлюють застосування загальних норм для визнання недійсності правочинів( ст. ст.215, 225 ЦК України).

Згідно із ч.2. ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Однак суд оцінює пояснення позивачки критично, так як доказів про те, що вона спілкувалась із померлою ОСОБА_9, знала про її стан здоровя та умови життя на момент складення заповіту, позивачкою не наведено та судом таких не здобуто.

Крім того вони спростовуються висновком експерта та показами представника третьої особи державного нотаріуса ОСОБА_6, який вказав, що ОСОБА_9 була адекватна, у неї не було ознак психічного розладу.

Зокрема, із висновку судово-психіатричного експерта №70 від 08.02.2016 року встановлено, що ОСОБА_9 в момент укладення нею заповіту 05.06.2012 року стійким хронічним психічних захворюванням чи недоумством не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_9 склала спірний заповіт 05.06.2012 року (а.с.54 т.1) - задовго до своєї смерті 19.03.2013 року. Остання була при здоровому глузді за життя і до смерті, психічними розладами не страждала.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_9 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними у момент вчинення правочину (заповіту) і відповідно такий відповідав її волевиявленню. Тому підстав визнавати його недійсним немає.

Крім того, вирішуючи вимоги щодо визнання спірного заповіт нікчемним, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до норм ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України (письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом) є мінімально необхідними, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Специфіка посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №281/20595.

У ОСОБА_15 3 вище згаданого Порядку зазначено правила посвідчення заповіту. Зокрема: 1.3. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. 1.6. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. 1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. 1.8. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Те, що ОСОБА_9 була інвалідом 2 групи по зору не свідчить про те, що вона нічого не бачила і не могла прочитати та підписати заповіт.

Висновок експерта з приводу цього питання не є категоричним, допускає припущення, що хвороба прогресувала, вказує, що малоймовірною була можливість ОСОБА_9 прочитати і підписати заповіт, хоча і не виключає це повністю. Відсутність підтверджуючих документів про звернення ОСОБА_9 до лікарів із скаргам на зір протягом останні кілька років дає підстави припускати, що стан її зору міг не погіршуватись. Необхідності посвідчувати спірний заповіт при свідках не було.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Стаття 212 ЦПК України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Отже, враховуючи, що висновок комісійної судово-медичної експертизи №108 від 31.07.2017 року не містить чітких й однозначних висновків, датючи оцінку й іншим доказам, які згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України надані сторонами, оцінюючи їх у взаємному зв'язку й сукупності суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 могла самостійно прочитати та підписати заповіт без сторонньої допомоги.

Суперечності між місцями укладення заповіту не спростовують той факт, що заповіт було складено та посвідчено саме в Червоноградській державній нотаріальній конторі. При цьому нотаріусом було додержано основних вимог щодо форми та посвідчення спірного заповіту. Те, що він був підписаний заповідачем у її квартирі не є істотною умовою для визнання заповіту нікчемним у зв»язку із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що форма заповіту відповідає вимогам ст.1247 ЦК України і такий відповідав волевиявленню заповідача. Підстав для визнання оспорюваного заповіту нікчемним та недійсним немає, тому у задоволенні позовів слід відмовити.

Керуючись: ст.ст. 10, 30, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Червоноградської державної нотаріальної контори про визнання права на спадщину за законом та позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги до предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, Червоноградської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, визнання права на спадщину за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. Д. Новосад