Справа № 133/1544/17 Провадження № 22-ц/772/2708/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Сала Т.Б.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4 вересня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 березня 2014 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 2 000 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Унаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 18 червня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 28 263 грн 48 коп., із яких: 2 000 грн заборгованість за кредитом, 21 341 грн 41 коп. проценти за користування кредитом, 3 100 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 322 грн 07 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на невиконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позивач просив стягнути із боржника вказану суму боргу.

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 23 341 грн 41 коп., із яких: 2 000 грн заборгованість за кредитом, 21 341 грн 41 коп. - проценти та судові витрати в сумі 1 066 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення суду в частині відмови в стягнення пені й ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку пеню за кредитним договором.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник позивача зазначив, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності щодо стягнення пені, оскільки без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, апеляційний суд переглядає зазначену справу лише в частині вимог банку про стягнення пені за кредитним договором.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обємі.

Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин, хоча неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом. При цьому суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки закінчився скорочений строк позовної давності та в стягненні штрафів.

ОСОБА_1 погодитися з такими висновками суду в частині вирішення питання про стягнення пені не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у зазначеній частині не відповідає.

Судом установлено, що 18 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПРТВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, який складався з анкети-заяви останнього, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку.

За цим договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.

Унаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 18 червня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 28 263 грн 48 коп., із яких: 2 000 грн заборгованість за кредитом, 21 341 грн 41 коп. проценти за користування кредитом, 3 100 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 322 грн 07 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагент та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання (стаття 546 ЦК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Крім того, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, і це, є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

За правилами ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка зокрема покладає і на суд певні обовязки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Разом з тим, вирішуючи спір в частині стягнення пені, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування строків позовної давності до цієї вимоги.

Так, за правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконане.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені субєктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у звязку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-738цс15 від 24 червня 2015 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, а відтак дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 100 грн заборгованості за пенею.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути 1 760 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалось.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 4 вересня 2017 року в частині стягнення пені скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , рахунок № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299 заборгованість за пенею в сумі 3 100 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 1 760 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.В. Оніщук

ОСОБА_5 Сало

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький