Справа № 472/886/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" листопада 2017 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Тарєлкіной Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Євстратової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2, третя особа: Веселинівська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи: Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

В позові зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), із земель колишнього КСП ім. Калініна с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, яке успадковане нею після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач після смерті ОСОБА_5 отримала право на спадщину за законом у першу чергу та прийняла спадщину відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті матері була неповнолітньою.

23 лютого 2017 року позивач отримала у Веселинівській державній нотаріальній конторі Миколаївської області свідоцтво про право на спадщину за законом лише на ? частину спадкового майна, а саме - права на земельну частку (пай).

Пізніше позивачу стало відомо, що іншу ? частку права на земельну частку (пай) успадкувала відповідачка ОСОБА_2

Позивач вважає, що її мати ОСОБА_5 була єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, оскільки вона була зареєстрована та постійно проживала зі спадкодавцем, а тому спадщина повністю повинна бути успадкована нею після смерті ОСОБА_5

Позивач стверджує, що відповідачка ОСОБА_2 не є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, оскільки разом з померлим не проживала, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала.

За таких обставин просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Калініна с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, розміром 9,40 умовних кадастрових гектар, виданого 23 лютого 2017 року на ім'я ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадкового майна, видане відповідачу ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6, оскільки вважають, що відповідач не мала підстав для отримання свідоцтва, тому що не прийняла спадщину.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що є рідною донькою ОСОБА_6 та вважає, що прийняла спадщину після смерті батька, оскільки прийняла на зберігання сертифікат на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат їй був переданий дружиною померлого ОСОБА_7 на сороковий день після смерті ОСОБА_6 Іншим спадкоємцям, зокрема ОСОБА_5, було відомо про те, що відповідач взяла на зберігання сертифікат, однак заперечень з цього приводу не надавали. Зазначила, що крім земельної частки (паю) іншого майна у спадкодавця не було.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратова О.М. в судовому засіданні пояснила, що оскільки спадкодавець ОСОБА_6 помер до 2004 року, то до спадкових правовідносин застосовується законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, було передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців зокрема державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою відповідача ОСОБА_2 Після пожежі в будинку ОСОБА_6 всі документи згоріли, залишився лише сертифікат на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат відповідач ОСОБА_2 прийняла на зберігання на сороковий день після смерті ОСОБА_6 Іншим спадкоємцям було відомо про це, ніхто з них не заперечував.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер ОСОБА_6, смерть якого була зареєстрована 14 лютого 2002 року Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 08, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданим повторно 17 лютого 2017 року Веселинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 9,40 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Калініна с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, та яке належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 виданого 22 лютого 2000 року Веселинівською райдержадміністрацією та зареєстрованого 25 лютого 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9487.

23 лютого 2017 року відповідачу ОСОБА_2 державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на ? частину права на земельну частку (пай), яка належала померлому. Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 24/2017.

При цьому в свідоцтві про право на спадщину зазначено, що спадкоємцем ? частки зазначеного у свідоцтві майна є дочка померлого ОСОБА_5.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_6 помер раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Матеріалами спадкової справи № 24/2017, витребуваних з Веселинівської державної нотаріальної контори встановлено, що за життя ОСОБА_6 заповіту не склав.

Після смерті ОСОБА_6 право на спадщину за законом у першу чергу в рівних частках отримали: дружина померлого - ОСОБА_7, та діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 не прийняла, оскільки жодних дій, що свідчать про прийняття нею спадщини не вчинила, що підтверджується заявою, посвідченою 22 лютого 2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за № 225 та поданою ОСОБА_7 до Веселинівської державної нотаріальної контори.

Згідно довідки виконавчого комітету Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 28.11.2016 року № 1233 на день смерті ОСОБА_6 разом з померлим проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, донька ОСОБА_5

Із матеріалів спадкової справи також вбачається, що 23.02.2017 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

При цьому спадкоємцем повідомлено нотаріуса про інших спадкоємців, які прийняли спадщину - доньку ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. При цьому на підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_2 надала нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 виданий Веселинівською райдержадміністрацією 22.02.2000 року на ім'я спадкодавця.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

У відповідності до вищенаведеного до спадщини, яка відкрилась до 01.01.2004 року допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 року, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про спадщину.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, прийнявши на зберігання протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини сертифікат на право на земельну частку (пай). Даний факт підтверджено матеріалами спадкової справи, поясненнями відповідача та допитаного в судовому засіданні свідка.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначені докази фактичного прийняття спадщини були достатніми для видачі нотаріусом відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна. При цьому слід врахувати, що інший спадкоємець ОСОБА_5 до дня своєї смерті 17.02.2009 року будь-яких заперечень щодо спадкування майна батька сестрою ОСОБА_5 за життя не висловлювала.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, що складається з права на земельну частку (пай), виданого 23 лютого 2017 року державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратовою О.М., відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Тустановський А.О.