Провадження № 2/641/1466/2017 Справа № 641/3574/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Колодяжної І.М.

при секретарі - Ягодіної М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків , пені та інфляційних витрат за користування грошовими коштами ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованих відсотків за користування грошовими коштами , інфляційних витрат за період з 31.03.2015 року по 19.05.2017 року у розмірі 150 607,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 січня 2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова ухвалено вирок , яким частково задоволено цивільний позов позивача до відповідача та стягнуто з останнього 300 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 27069,97 грн. матеріальної шкоди. Станом на сьогоднішній день зобов,язання відповідача перед позивачем не виконані у повному обсязі. У зв,язку з чим, позивач вважає, що за період з дати набрання вироком законної сили 31.03.2015 року до дати звернення до суду з позовом відповідач повинен сплатити позивачеві відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 20 623,27 грн. , інфляційні витрати у розмірі 129 984,37 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали , просили його задовольнити .

Відповідачем ОСОБА_2 на виконання судового доручення до суду надані письмові заперечення , в яких він зазначив, що проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що він знаходиться в місцях позбавлення волі , роботою не забезпечений , в тому обсязі, щоб погашати борг в необхідному об,ємі. За його проханням дружина відповідача систематично перераховує позивачу грошові кошти , сума яких значно перевищує заробітну плату,яку отримує відповідач в колонії.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував , посилаючись на те, що для відшкодування спричиненої шкоди позивачу , відповідач здійснив всі можливі заходи , а саме: через свого представника звертався зі скаргою на бездіяльність виконавця , в якій просив реалізувати його автомобіль ; звертався до начальника Комінтернівського ВДВС ХМУЮ з заявою про передання виконавчого листа до Диканівської ВК №12 , де він відбуває покарання, для здійснення відрахувань з його заробітної плати . Однак, станом на 15.06.2017 року виконавчі листи до виправної колонії не надходили. Відповідач багато разів намагався відшкодувати шкоду позивачу , але у зв,язку з перебуванням в місцях позбавленні волі не може повністю реалізувати свої права та обов,язки. Більш того , відповідач, через свого представника постійно переказує грошові кошти позивачу , всього переказано 8700 грн. , а тому розрахунок позивача є невірним. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача зазначив, що відносини між сторонами є деліктними , тобто виникли з відшкодування шкоди на підставі гл. 86 ЦК України. Таким чином, у відповідача відсутнє умисне прострочення чи невиконання погашення відшкодування шкоди , відсутнє користування чужими грошовими коштами (оскільки , це не договірні відносини , позивач відповідачу гроші не надавав), немає встановленого строку виконання відшкодування шкоди ( якби це було визначено в договорі) , а рішення суду (вирок) лише підтвердив наявність вини відповідача у скоєнні ДТП. Тому представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з,явилася.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи , прийшов до висновку , що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року , відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень за ст.ст. 135 ч. 3, 286 КК України, та призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 27069,97 грн.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов′язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог договору. Якщо у зобов′язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов′язання, на вимогу кредитора зобов′язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Позивач надав розрахунок , з якого вбачається , що з моменту набрання судовим рішенням законної сили 31.03.2015 року до 02 червня 2017 року виникло зобов,язання у сплаті грошових коштів на загальну суму у розмірі 150 607,84 грн., з яких: відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20623,47 грн, інфляційні витрати у розмірі 129 984,37 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_6 відбуває покарання у Диканівській виправній колонії №12 .

Згідно довідки, наданої Диканівською виправною колонією №12 , засуджений ОСОБА_2 , згідно вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.01.2015 року , має майновий позов на загальну суму 328 043,57 грн. До установи надійшли виконавчі листи на загальну суму 327 069,97 грн. , а саме: 300 00 грн. моральний збиток, 27069,97 грн. матеріальний збиток. Станом на 30.10.2017 року із заробітної плати утримань не проводилось.

У статті 625 ЦК України , визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов"язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов"язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов"язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов"язання є грошовими.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України , зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов"язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Зобов"язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інши оплатних зобов"язань (наприклад, обов"язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов"язок наймача оплатити користування майном тощо) або мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу).

Разом з тим не є грошовими зобов"язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов"язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов"язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін.. З огляду на це, положення ст.. 625 ЦК України не застосовуються до зазначених відносин.

При цьому грошові зобов"язання, відповідальність за які встановлена ст.. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Слід звернути увагу на те, що ст.. 625 ЦК України регулюються зобов"язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов"язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов"язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов"язань. Крім того, з рішення суду зобов"язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Крім того, відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов"язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні та необґрунтовані, оскільки позивачем не доведено сам факт існування між сторонами зобов"язання, той факт, що зобов"язання є грошовим і наявність прострочення у виконанні відповідачем зобов"язання. Крім того, суд вважає, що до правовідносин, що виникли між сторонами, не можуть бути застосовані вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено повністю.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 84, 88 , 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Мотивоване рішення виготовлено 29 листопада 2017 року .

Суддя: ОСОБА_7