23.11.2017 року Провадження №2/425/567/17
Справа №425/2194/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії,
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином, але у судове засідання не зявились. Представник позивача подав клопотання яким просив розглянути справу без його участі та яким фактично дав згоду і на розгляд справи у заочному порядку, і на ухвалення заочного рішення. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались.
У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судових засідань 17 листопада 2017 року та 23 листопада 2017 року, та від яких заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ними не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а розгляд справи здійснювався за їх відсутності.
Позиція представника позивача полягала в тому, що між банком та ОСОБА_1 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту. З метою забезпечення виконання зобовязання з повернення ОСОБА_3 кредиту, сплати процентів за користування кредитом і комісії, був оформлений договір поруки від 05 червня 2007року (між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_2). І оскільки ОСОБА_3 свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування кредитом та комісії, у строки встановлені договором, належним чином не виконав, у банка виникло право вимоги боргу не тільки з ОСОБА_3, а й з ОСОБА_2, як його поручителя, у солідарному порядку, при цьому з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних, як щодо боргу, так і щодо інших платежів.
А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, в межах предмета доказування по справі, встановив наступні обставини:
05 червня 2007 року, ОСОБА_1 та Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», уклали договір відновлювальної кредитної лінії №530, за яким банк взяв на себе зобовязання надати ОСОБА_1 кредит (грошові кошти), у розмірі 100000 гривень. А ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання повернути кредит не пізніше 04 червня 2017 року, сплатити проценти в розмірі 19% річних за користування кредитом, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с.9-11).
На підставі вказаного договору, ОСОБА_1 отримав 100000 гривень (а.с. 46, 47-71,118-119).
Також 05 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (надалі за текстом - АТ "Ощадбанк"), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1. За яким ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором відновлюваної кредитної лінії №530, у тому числі сплати платежів, які підлягають сплаті згідно умов цього договору (а.с.12).
За даними АТ «Ощадбанк», які враховують усі здійснені ОСОБА_3 проплати, свої зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії №530 від 05 червня 2007 року, він своєчасно та у повному обсязі згідно договору перестав виконувати.
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач ОСОБА_1 споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобовязанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобовязанні, не тільки отриманого ним кредиту, сплати процентів за користування ним, а й інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, нарахованих на суму несплаченої своєчасно заборгованості за кредитом та процентами за його користування.
Поряд з цим, із встановлених обставин також вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_2 виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобовязання, в яких позивач виступає кредитором, а вказаний відповідач поручителем, та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора на отримання виконання вказаного зобовязання боржника у повному обсязі поручителем.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
В силу положень пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права та основні обовязки людини і громадянина, а також засади цивільно-правової відповідальності.
Зокрема, положеннями частини першої статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором.
Так, 05 червня 2007 року ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» уклали договір відновлювальної кредитної лінії №530, за яким банк взяв на себе зобовязання надати ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі у розмірі 100000 гривень, а ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах, визначених цим договором (а.с.9-11).
Отже, незважаючи на назву договору, за своєю суттю, сторони уклали саме договір про надання споживчого кредиту.
Факт належного виконання банком, як кредитодавцем, зобовязання з видачі кредиту (грошових коштів) у розмірі 100000 гривень ОСОБА_1 підтверджується меморіальним ордером №21976974 від 14 липня 2012 року та випискою по банківським рахункам ОСОБА_1 (а.с.46,47-71,118-119), які також свідчать і про те, що кредит у розмірі 100000 гривень, отримав саме останній.
Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Сторони договору встановили, що ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання повернути кредит не пізніше 04 червня 2017 року, сплачувати проценти в розмірі 19% річних за користування кредитом, комісійні винагороди, (за надання кредиту 999 гривень 00 копійок; за супроводження кредиту 150 гривень 00 копійок; за зміну умов договору за ініціативою позичальника 70 гривень 00 копійок) щомісячними рівними платежами, з остаточним терміном повернення 04 червня 2017 року (а.с.9-11).
Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання).
З огляду на надані позивачем суду розрахунок банку здійснення ОСОБА_3 своїх щомісячних платежів та їх розмір і складові, виписку по його особовому рахунку та окремі розрахунки по кожному виду платежу, який підлягав сплаті ОСОБА_3, останній дійсно порушив взяті на себе зобов`язання за договором від 05 червня 2007 року, оскільки допустив спочатку неналежне виконання, а потім і взагалі перестав виконувати свій обовязок щодо своєчасного та повного повернення взятого ним кредиту, сплати процентів за його користування згідно умов договору відновлювальної кредитної лінії №530 (а.с.6-8,47-71). При цьому таке порушення він допустив більше ніж три календарних місяці підряд.
Внаслідок чого, і суд з цим погоджується, станом на 10 серпня 2017 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед АТ «Ощадбанк», яку цей банк отримав право вимагати сплатити.
Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
І, на такий випадок, тобто на випадок порушення своїх зобов`язань, у договорі відновлювальної кредитної лінії №530 від 05 червня 2007 року (пункт 4.1.), АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_3 передбачили, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань за цим договором, вони несуть відповідальність в порядку та на умовах обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством України.
А тут суд враховує, що чинним законодавством України, зокрема положеннями частини 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тож враховуючи викладене та оскільки ОСОБА_3 прострочив виконання взятого на себе грошового зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії №530 від 05 червня 2007 року (у вигляді сплати кредиту та процентів за його користування), а АТ «Ощадбанк», як кредитор заявив вимогу про сплату йому цього боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, за допущений ОСОБА_3 період прострочки, така вимога є обґрунтованою.
Такого висновку суд дійшов з огляду на вказані вище норми матеріального права і положення договору відновлювальної кредитної лінії, а також з огляду на правильність здійснених позивачем розрахунків індексу інфляції та трьох процентів річних за якими на користь банку слід присудити: інфляційні втрати банку з грудня 2014 року по червень 2017 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 7246 гривень 20 копійок; інфляційні втрати банку з вересня 2014 року по червень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 5038 гривень 54 копійки; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01 жовтня 2012 року по 09 серпня 2017 року в розмірі 1324 гривні 65 копійок; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01 жовтня 2012 року по 09 серпня 2017 року в розмірі 801 гривня 51 копійка.
Також суд констатує, що він врахував положення частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» якими передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Але відзначає, що за своєю правовою природою інфляційні нарахування та три проценти річних не являються ні пенею ні штрафом, на що звернув увагу і Верховний Суд України у своїй постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за позовом комунального підприємства "Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг".
Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 ЦК України виконання основного зобовязання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і кредитного зобовязання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки.
З огляду на положення статей 553 та 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, тому у випадку порушення зобовязання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі, залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Як вже було встановлено судом, 05 червня 2007 року між АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1 (а.с.12).
І за цим договором, ОСОБА_4 дійсно взяла на себе зобовязання відповісти солідарно у повному обсязі перед АТ «Ощадбанк» у випадку порушення ОСОБА_1 своїх грошових зобовязань за договором відновлюваної кредитної лінії №530. Відповідно, саме у випадку порушення боржником свого зобовязання, у банку виникає право грошової вимоги до ОСОБА_2 щодо сплати нею у солідарному порядку грошового боргу боржника, як поручителя.
Настання такого випадку (тобто виникнення у позивача права грошової вимоги уплати боргу) у відносинах між позивачем та ОСОБА_3 як вже вказувалось, суд вважає встановленим на підставі наданих позивачем документів (а.с.6-8,47-71), оскільки свої грошові зобов`язання щодо повернення банку отриманого кредиту, сплати процентів за його користування, черговими щомісячними платежами, ОСОБА_3 виконувати перестав.
При цьому суд враховує, що особливість грошового зобов`язання ОСОБА_3 полягає у тому, що воно складається з окремих частин - чергових платежів, які мають конкретний розмір, і строк погашення, при порушенні якого у позивача виникає окреме і самостійне право вимагати з боржника у судовому порядку сплати такої частини боргу і такі частини позивач вказав у своїх розрахунках, що ґрунтуються на договорі.
Відповідно до положень частини 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.
Застосовуючи вказану норму права, суд враховує правовий висновок наданий Верховним Судом України у постанові від 19 жовтня 2016 року при розгляді справи №6-1265цс16. Зокрема в тій частині, що порука - це саме строкове зобов`язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника (у даному випадку яким є поручитель, як солідарний боржник) виконання зобов`язання.
І у цій справі, з огляду на зміст пункту 4.2 договору поруки, укладеного між АТ "Ощадбанк", ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд вважає, що його сторони чітко передбачили, що порука припиняється, якщо банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання по кредитному договору не пред'явив вимогу до ОСОБА_4.
Таким чином, у спорі, що розглядається судом, підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про припинення поруки, так, що якщо позивач протягом шести місяців від дня настання строку сплати боржником чергового платежу, згідно договору, не предявив до суду вимоги до поручителя про його сплату, порука в такій частині вважається припиненою.
Тобто, у разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідного чергового платежу, в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України, порука буде вважатись судом припиненою, в частині кожного чергового платежу, поза межами цього строку.
Проте правовідносини поруки за договором суд не буде вважати припиненими в тій частині, яка стосується відповідальності поручителя за несплату боржником тих чергових платежів, строк сплати за якими настав, але банк пред'явив свою вимогу до ОСОБА_4 щодо їх сплати до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення у банку права вимоги про їх сплату до боржника.
Тож, керуючись вказаними правилами у їх сукупності, оцінивши надані суду письмові докази у вигляді договору, виписки по особовому рахунку боржника, позову і розрахунків позивача (а.с.3-5,6-8,9-11,47-71) і застосувавши до них наведені правила, суд вважає, що з поручителя підлягають стягненню лише частина грошових коштів із заявлених позивачем до стягнення з ОСОБА_4, як поручителя.
Зокрема, з поручителя, як з солідарного боржника ОСОБА_3, на користь банку підлягають стягненню: 7249 гривень 97 копійок, з яких: 4982 гривні 75 копійок - борг за кредитом, 1996 гривень 45 копійок проценти за користування кредитом за період з 01 березня 2017 року по 09 серпня 2017 року; 140 гривень 46 копійок - інфляційні нарахування у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період з 01 березня 2017 року по червень 2017 року; 68 гривень 75 копійок - інфляційні нарахування у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом з 01 березня 2017 року по червень 2017 року; 43 гривні 01 копійка - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період 01 березня 2017 року по 09 серпня 2017 року; 18 гривень 55 копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом за період з 01 березня 2017 року по 09 серпня 2017 року.
У стягненні грошових коштів в більшому розмірі слід відмовити, оскільки строк дії поруки за іншими вимогами припинився.
Що стосується обсягу відповідальності поручителя, то тут суд погоджується з позивачем, що в силу положень пункту 1.1. договору поруки (а.с.12), поручитель повинен відповісти у солідарному порядку з боржником, не тільки по вимогах щодо поверненння кредиту та сплати процентів, а й по вимогах щодо сплати інфляційних нарахувань та 3 процентів річних.
Таким чином, позовні вимоги до ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимоги до ОСОБА_2 - частково, на суму 7249 гривень 97 копійок. У задоволенні решти вимог суд відмовляє.
Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору (1600 гривень) та витрат повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів (420 гривень), суд вважає документально підтвердженими (а.с.2,111), вони підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 2020 гривень 00 копійок, при чому з ОСОБА_1 у розмірі 1788 гривень 10 копійок, а з ОСОБА_2 у розмірі 231 гривня 90 копійок.
Тому, керуючись статтями 1-11,15,18,57-64,88,159-197,208,209,212-215,224-233 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2; адреса зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), як солідарного боржника ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; адреса зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (ідентифікаційний код: 09304612, адреса місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, будинок 36, п/р 373940055 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк» МФО 304665) заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №530 від 05 червня 2007 року, яка станом на 10 серпня 2017 року складає 7249 (сім тисяч двісті сорок девять) гривень 97 (девяносто сім) копійок, з яких: 4982 (чотири тисячі девятсот вісімдесят дві) гривні 75 (сімдесят п`ять) копійок - борг за кредитом, 1996 (одна тисяча девятсот девяносто шість) гривень 45 (сорок пять) копійок проценти за користування кредитом за період з 01 березня 2017 року по 09 серпня 2017 року; 140 (сто сорок) гривень 46 (сорок шість) копійок - інфляційні нарахування у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період з 01 березня 2017 року по червень 2017 року; 68 (шістдесят вісім) гривень 75 (сімдесят пять) копійок - інфляційні нарахування у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом з 01 березня 2017 року по червень 2017 року; 43 (сорок три) гривні 01 (одна) копійка - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період 01 березня 2017 року по 09 серпня 2017 року; 18 (вісімнадцять) гривень 55 (пятдесят пять) копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом за період з 01 березня 2017 року по 09 серпня 2017 року.
У стягненні з ОСОБА_2 грошових коштів у більшому розмірі - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; адреса зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (ідентифікаційний код: 09304612, адреса місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, будинок 36, п/р 373940055 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 304665) судові витрати у розмірі 1788 (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім) гривень 10 (десять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2; адреса зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), на користь публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (ідентифікаційний код: 09304612, адреса місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, будинок 36, п/р 373940055 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк» МФО 304665) судові витрати у розмірі 231 (двісті тридцять одна) гривня 90 (девяносто) копійок.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко