АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7159/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2569/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В., при секретарі: Рибак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2017 рокупо справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 березня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-D00/17/2006, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 15000 доларів США, але відповідач станом на 26 жовтня 2016 року має заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 12121,59 доларів США та 2549,53 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом. В зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2006 року в розмірі 12121,59 доларів США - заборгованості по платі кредиту та 2549,53 доларів США - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилось публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та подало на нього апеляційну скаргу в якій прохали рішенняКиївського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2017 рокускасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судове засідання проводилось за відсутності сторін по справі, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 14 березня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-D00/17/2006, відповідно до умов якого банківська установа надає відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 15000 доларів США з цільовим призначенням купівля нерухомого майна, з датою остаточного повернення кредиту 14 березня 2026 року з відсотковою ставкою 6,50 % річних. Факт укладення кредитного договору та виникнення між сторонами правовідносин з укладення договору знайшов своє підтвердження в суді першої інстанції. Також, судом встановлено, що банк свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 15000 доларів США.

ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків закритого акціонерного товариства «ОТБ Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного Комерційного Банку «Райффайзенбанк Україна».

15 вересня 2014 року між сторонами по справі було досягнуто згоди та між ПАТ «ОТП банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-D00/17/2006 від 14 березня 2006 року, за умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору, в тому числі на період з 15 вересня 2014 року до 13 березня 2015 року визначили фіксовану проценту ставку 9,50 %, на період з 14 березня 2015 року плаваючу процентну ставку та фіксований процент, а також виклали графік платежів в новій редакції.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 до моменту укладання додаткової угоди своїх обов'язків за договором належним чином не виконував, що і стало підставою для її укладення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки сторони по справі не надали належних доказів на підтвердження своїх доводів, факт порушення відповідачем зобов'язань, які виникли з кредитного договору від 14 березня 2016 року № ML-D00/17/2006 має ознаки припущення, а тому останній позбавлений можливості перевірити наявність даного факту в цілому, та дослідити розрахунок заборгованості за даним кредитним договором, з'ясувати період нарахування відсотків та її розмір, а відтак і встановити обсяг зобов'язань між сторонами.

При цьому судом першої інстанції вказав, що ним згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України, вживалися заходи для забезпечення всебічного та повного з'ясування обставин справи, проте позивач будучи попередженим про наслідки не вчинення процесуальних дій, на власний розсуд розпорядився наданими йому диспозитивними правами в частині доведення своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норм статей 629, 610, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Як вбачається, з матеріалів справи відповідач до вересня 2014 року свого обов'язку за кредитним договором належним чином не виконував. Про стан виконання відповідачем кредитного зобов'язання з даного часу до моменту звернення позивачем до суду, матеріали справи належних даних не містять.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

Позивач ПАТ «ОТП Банк», використовуючи на власний розсуд надані йому диспозитивні права, звертаючись до відповідача з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обґрунтування своїх позовних вимог надав лише довідку про наявність відповідної суми боргу, але будь-яких інших письмових доказів на його підтвердження, та розрахунок відповідної суми заборгованості позивачем суду надано не було.

Надана позивачем до суду інформація про наявність розміру заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2006 року (а.с. 4) за своїм змістом та суттю, за відсутності інших доказів, не є належним підтвердження факту наявності заборгованості, та не є розрахунком заборгованості, а лише констатує суму такої заборгованості, визначену позивачем в поданій до суду позовній заяві, тому не може бути судом прийнята до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції неодноразово у позивача витребовувалися, як окремі документи кредитної справи, так і кредитна справа в цілому. На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України позивачу роз'яснювалися наслідки ненадання ним доказів на підтвердження позовних вимог, але відповідні матеріали надані не були.

Згідно положень ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження позивача про наявність заборгованості за кредитом та її розмір в сумі 12121,59 доларів США за тілом кредиту та 2549,53 доларів США по сплаті відсотків за користування кредитом є виключно припущенням, оскільки не підтверджено ні первинними банківськими документами, ні виписками по рахункам та оспорюється відповідачем.

Відтак, за умови ненадання позивачем доказів на обґрунтування свої позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі за їх недоведеністю.

Беручи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вона не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова /підпис/ Т.В. Одринська

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: