Справа №464/3659/17
пр.№ 4-с/464/167/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Рудакова І.П.

при секретарі Гевко О.-В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа,

В С Т А Н О В И В :

26.05.2017 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулося до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу ДВС щодо не направлення на адресу ПАТ «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.07.2014 року, визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення цієї постанови, скасувати постанову та зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження на підставі судового наказу № 464/4941/13-ц.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Сихівського районного суду м. Львова за заявою ПАТ «Львівгаз» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за спожитий природний газ, а також судового збору. В подальшому, 29.07.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Проте, постанова стягувачу не надходила та про таку стало відомо лише у травні 2017 року з відповіді на відповідний запит. Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу слугувало те, що у боржника відсутнє майно. ПАТ «Львівгаз» вважає таку постанову безпідставною, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутній акт державного виконавця про перевірку майнового стану боржника, опис майна боржника не проводився, не було відповідного звернення державного виконавця для обмеження боржнику права виїзду за кордон. Тому ПАТ «Львівгаз» вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів щодо виконання судового рішення.

Представник ПАТ «Львівгаз» в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду скарги ПАТ «Львівгаз» повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке є в матеріалах справи. В скарзі міститься клопотання про розгляд скарги без участі представника заявника.

Представник Сихівського відділу ДВС в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке є в матеріалах справи. Представник Сихівського ВДВС м.Львів подав до суду письмове заперечення згідно якого, зазначив, що 29.07.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на той час. Вважає, що подання скарги спрямовано на поновлення пропущеного стягувачем терміну повторного предявлення виконавчого документу (1 рік станом на момент повернення виконавчого провадження), оскільки у звязку із прийняттям ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 збільшено строк предявлення до трьох років. Згідно з актом вилучення виконавчих матеріалів для знищення від 24.02.2017, матеріали виконавчого провадження знищено у звязку з закінченням трирічного строку зберігання. Просив суд в задоволенні скарги відмовити.

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які є в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

За умовами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ст.384 ЦПК України).

У провадженні Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів перебувало виконавче провадження №39640045, з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м.Львова від 30.05.2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Львівгаз» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 745, 52 грн. та судового збору в розмірі 114, 70 грн.

29.07.2014 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (1999р.).

У матеріалах справи відсутні та Сихівським ВДВС м.Львів не надано доказів направлення стягувачу ПАТ «Львівгаз» згаданої постанови у триденний строк, як це передбачено ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент вчинення оскаржуваних дій).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент вчинення оскаржуваних дій), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Підставою для винесення постанови від 29.07.2014 року слугувала відсутність у боржника майна.

У ст.ст.10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Сихівським ВДВС м.Львів надано суду письмове заперечення на скаргу та додано копію обкладинки щодо знищених виконавчих проваджень за період з 03.01.2017 року по 24.02.2017 року, з якої не вбачається за можливе встановити, які саме виконавчі провадження були знищені. Натомість жодним чином не доведено зазначені у постанові від 29.07.2014 року та в письмових запереченнях доводи, зокрема витребування інформації щодо наявності у боржників нерухомого і рухомого майна, а також отримання і встановлення даних про відсутність такого.

Крім цього, Наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року затверджено Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Відповідно до Порядку, в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Наприклад, обчислення строку зберігання завершеного у 2009 році виконавчого провадження, починається з 1 січня 2010 року та закінчується 31 грудня останнього року його зберігання.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Наприклад, виконавчі провадження з трирічним строком зберігання, завершені у 2009 році, можуть включатися в акт, що буде складений не раніше 1 січня 2013 року. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою (п.п. 9.9, 9.10).

Зважаючи на те, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено 29.07.2014 року, а виконавче провадження знищено згідно акту від 24.02.2017 року, відсутні підстави вважати про те, що державним виконавцем дотримано вимоги Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби при знищенні виконавчого провадження, оскільки строк зберігання завершеного у 2014 році виконавчого провадження, починається з 1 січня 2015 року та закінчується 31 грудня останнього року його зберігання, тобто 2017 року.

Виконавче провадження суду не надано, хоча згідно з Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, таке не підлягає знищенню у звязку із незакінченням трьохрічного терміну зберігання.

Отже не доведено, що державним виконавцем було вжито всіх можливих заходів для зясування перебування майна у боржника, а тому повернення ним виконавчого документу стягувачеві було передчасним, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Тому державний виконавець не мав підстав для ствердження про відсутність майна у боржника.

Згідно з ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З урахуванням наведеного суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів для виконання покладених на нього обовязків, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачеві є неправомірними та оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки у суду є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно, чим порушено права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутих з нього за судовим рішенням коштів. Також є неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо ненаправлення стягувачу постанови про повернення йому виконавчого документа.

Щодо вимог скарги про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження, то суд враховує вимоги ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання. Аналогічне положення було передбачено ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Як розяснено Вищим спеціалізованим судом України у постанові пленуму №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Отже, заявлена вимога про зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження не ґрунтується на вимогах закону та є передчасною, оскільки у цій частині заявник вимагає судового захисту заздалегідь не порушеного права, а тому задоволенню не підлягає.

Строк для звернення із даною скаргою до суду, передбачений ст.385 ЦПК України, не є пропущеним.

Керуючись ст.ст.10, 60, 208-210, 383, 386, 387 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

скаргу задоволити частково.

Визнати дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 липня 2014 року ВП №39640045 - неправомірними.

Постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 липня 2014 року ВП №39640045 скасувати.

Визнати бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо ненаправлення публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 липня 2014 року ВП №39640045 неправомірною.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рудаков І. П.