АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76», ОСОБА_6 про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 липня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_5 у березні 2017 року звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76», ОСОБА_6 про визнання договору недійсним.

Вказував, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Чернівецької міської ради Чернівецькій області 30 серпня 1997 року актовим записом №1152.

За час шлюбу товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 вчинено договір будівельного підряду 21 жовтня 2014 року №275.

Справа №727/2156/17-ц

Провадження №22-ц/794/1014/2017 року Головуючий у 1 інстанції Чебан В.М.

Категорія 19/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275, якою розірвано останній в частині нежитлових приміщень№144а та №146а по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці.

Зазначав про здійснення оплати робіт за рахунок сімейного бюджету, право спільної сумісної власності подружжя на нежитлові приміщення по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці.

Посилався на те, що додаткову угоду між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 від 9 червня 2016 року №3 вчинено за відсутності письмової згоди другого з подружжя ОСОБА_5

Додаткова угода між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 від 9 червня 2016 року №3 є фіктивною, вчинена з метою приховати майно від подружжя ОСОБА_5

Просив визнати додаткову угоду від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 про розірвання договору будівельного підряду в частині приміщень№144а та №146а недійсною.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 липня 2017 року позов задоволено.

Товариство з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76», ОСОБА_6 про визнання договору недійсним відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання додаткової угоди від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 недійсною, суд першої інстанції керувався положеннями ч.5 ст.203, ч.1 ст.234 ЦК України та дійшов висновку про фіктивність правочину.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на небажання товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 настання правових наслідків розірвання договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275, здійснення ОСОБА_6 оплати, прийняття товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» грошових коштів та не вчинення дій щодо їх повернення.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що бажання товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» настання правових наслідків розірвання договору, вчинення договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_7 будівельного підряду від 7 липня 2016 року №294 спростовуються направленням товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» пропозиції ОСОБА_6 15 листопада 2016 року укласти договір у разі наміру придбати нежитлові приміщення №144а та №146а по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці.

Разом з тим суд першої інстанції зазначив про те, що підстави позову ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним як такого, що вчинений без згоди другого з подружжя, та фіктивний є взаємовиключними.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 липня 2017 року наведеним вимогам не відповідає.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позову ОСОБА_5, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання додаткової угоди між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 про розірвання договору в частині приміщення №144а та приміщення №146а недійсною.

Підставою позову, тобто обставинами, якими ОСОБА_5 обґрунтовував позовні вимоги, зазначав право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_5 на майно, укладення ОСОБА_5 додаткової угоди між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 від 9 червня 2016 року №3 без згоди на це другого з подружжя, фіктивність правочину, вчиненого з метою приховати майно від подружжя ОСОБА_5

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. п.5 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Чернівецької міської ради Чернівецькій області 30 серпня 1997 року актовим записом №1152.

Встановлено, що товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 вчинено договір будівельного підряду 21 жовтня 2014 року №275.

За цим договором генпідрядник зобов»язався своїми силами і засобами за рахунок коштів замовника організувати спорудження житлового будинку і передати замовнику нежитлові приміщення, а замовник зобов»язався забезпечити відповідне фінансування об»єкта будівництва та прийняти нежитлові приміщення у власність на умовах цього договору.

Об»єктом фінансування є цокольний поверх секція 6 по вул.Героїв майдану,150 м.Чернівці загальною площею 580 кв.м

Відповідно до п.2.1 додаткової угоди між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 від 21 жовтня 2014 року №1 до договору будівельного підряду ціна 1 кв.м 6000 грн.

Також товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду 17 липня 2015 року №2 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275.

Пунктом 1.1 наведеної додаткової угоди внесено зміни до пункту 1.7 договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275, визначено об»єкт фінансування цокольний поверх секція 6 нежитлові приміщення №143а, 144а, 145а, 146а, загальна площа 625 кв.м.

Після чого товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275.

За змістом п.1.1 правочину у зв»язку із порушенням замовником умов договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 зобов»язання вважаються розірваними в частині нежитлових приміщень №144а, №146а по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці.

За статтею 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна)

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав Законом України від 19 червня 2003 року «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України від 18 вересня 1991 року «Про інвестиційну діяльність».

Пунктом 3.1.4договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 передбачено, що замовник зобов»язаний протягом 20 днів після вводу будинку в експлуатацію за умови виконання цього договору підписати акт прийому-передачі нежитлового приміщення. Генпідрядник протягом 50 днів з дати підписання замовником акту прийому-передачі нежитлового приміщення оформляє необхідні документи та видає замовнику свідоцтво про право власності.

Водночас відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майновими визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Таким чином, майнове право, яке є предметом договору підряду, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

ОСОБА_6 визнано обставиниздійснення оплати робіт за рахунок сімейного бюджету, право спільної сумісної власності подружжя на майнове право, яке є предметом договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275, право на набуття права власності на нежитлові приміщення №144а та №146а по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці.

З огляду на наведене посилання товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» в апеляційній скарзі на те, що оспорювана угода не стосується прав та законних інтересів ОСОБА_5, суперечить нормам матеріального права.

Частиною першої статті 369 ЦК України встановлено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення.

На підставі статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_6, укладаючи додаткову угоду від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 щодо спільного майна, та контрагент за таким договором товариство з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» діяли недобросовісно, що товариство з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» знало чи за обставин справи не могло не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Так, договір між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275, а також додаткова угода між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 від 21 жовтня 2014 року №1, додаткова угода між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 від 17 липня 2015 року №2 вчинені за відсутності письмової згоди другого з подружжя ОСОБА_5

З огляду на наведене товариство з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» не мало обєктивної можливості дізнатися про вчинення ОСОБА_6 угоди під час шлюбу.

За змістом ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

За таких обставин підстав для визнаннядодаткової угоди від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 недійсною внаслідок відсутності письмової згоди другого з подружжя немає.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Висновки суду першої інстанції про відсутність волевиявлення товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 на настання правових наслідків, притаманних угоді про розірвання договору, не відповідають обставинам справи.

На підставі ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються.

За змістом ч.3 наведеної норми у разі розірвання договору зобов»язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» запречується вчинення додаткової угоди від 9 червня 2016 року №3 про розірвання договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 лише для вигляду.

З матеріалів справи вбачається укладення товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_7 договору будівельного підряду 7 липня 2016 року №294 (а.с.72-74).

Відповідно до п.1.7 наведеного договору об»єктом фінансування є нежитлове приміщення 144а цокольний поверх секція 6 по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці площею 73,1 кв.м.

До матеріалів справи приєднано довідку товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» від 17 липня 2017 року про здійснення ОСОБА_8 оплати за договором між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_7 будівельного підряду від 7 липня 2016 року №294 в сумі 722000 грн. та копії квитанцій (а.с.126, 128,129).

Вчинення товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_7 договору будівельного підряду 7 липня 2016 року №294 свідчить про реальність настання правових наслідків оспорюваного правочину.

Суд першої інстанції дійшов висновку про спростування наявності договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_7 будівельного підряду від 7 липня 2016 року №294 на порушення норм процесуального права.

Такі висновки суду першої інстанції фактично зводяться до того, що договір між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_7 будівельного підряду від 7 липня 2016 року №294 не є укладеним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК).

Направлення товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» пропозиції ОСОБА_6 15 листопада 2016 року укласти договір у разі наміру придбати нежитлові приміщення №144а та №146а по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці не спростовує укладення товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_7 будівельного підряду від 7 липня 2016 року №294.

У зв»язку із виникненням спору товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_7 укладено договір 6 квітня 2017 року про розірвання договору будівельного підряду від 7 липня 2016 року №294 (а.с.127).

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про здійснення ОСОБА_6 користування нежитловими приміщеннями №144а та №146а по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці за згодою товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 самовільно демонтувала стіну між приміщенням 143а та спірним приміщенням 144а.

Товариство з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» 2 грудня 2016 року звернулося до Шевченківського відділення поліції Чернівецького відділу поліції в Чернівецькій області з приводу самовільного зайняття ОСОБА_6 приміщення по вул.Героїв Майдану,150 м.Чернівці (а.с.76-77).

У такому разі само по собі здійснення ОСОБА_6 оплати після розірвання договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275, не повернення товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» цих грошових коштів, не свідчить про відсутність у товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» наміру створити юридичні наслідки.

Відповідно наведеного суд першої інстанції дійшов висновків про те, щододаткова угода від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275

є фіктивною на порушення норм матеріального права.

Згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргутовариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 липня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_5 до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76», ОСОБА_6 про визнання додаткової угоди від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та ОСОБА_6 будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 недійсною відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий підпис /ОСОБА_9Ю./

Судді підписи /ОСОБА_10, ОСОБА_11О./

З оригіналом згідно: