Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3031/16-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 54 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" про визнання недійсним наказу та поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом. Просила визнати незаконним та скасувати наказ №41-ос від 10.03.2016 року; поновити її на посаді бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" з 10.03.2016 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та на відшкодування моральної шкоди 90000 грн.В обгрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 10.03.2016 року наказом №41-ос її було звільнено з посади бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" у зв»язку із втратою довіри - за п.2 ст.41 КЗпП України та зроблено відповідний запис в трудову книжку. Звільнення оформлено наказом №41-ос від 10.03.2016 року та проведено на підставі рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 від 10.03.2016 року №9/00-4. На думку позивачки, вказаний наказ є незаконним, оскільки вона сумлінно виконувала свої посадові обовязки та не здійснювала безпосереднє обслуговування грошових або товарних цінностей. Перед звільненням жодних письмових пояснень в неї відібрано не було. Факт зловживання службовим становищем, порушення трудової дисципліни та заподіяння збитків відповідачу з її вини останнім не доведено.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 08 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 в дохід Державного бюджету України 551,20 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового про задоволення її вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, судом не враховано тієї обставини, що розмір премій вона не встановлювала, накази про преміювання не підписувала, не розробляла та не підробляла. Суд не встановив, на підставі яких саме наказів - з абревіатурою «ос» чи «аг» нараховувалась премія працівникам. Вважає, що відповідач не довів її вину та наявність в її діях порушень, які б могли бути підставою для звільнення її за п.2 ст.41 КЗпП України.

Розглянувши справу в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного

З матеріалів справи вбачається, що 23-25 лютого 2016 року у ДУ «Житомирський ОЛЦ ДСЕС України» проведено перевірку, за результатами якої складено акт та виявлено, що бухгалтерами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 здійснено неналежний контроль за витрачанням коштів із фонду оплати праці працівникам ДУ «Житомирський ОЛЦ ДСЕС України», що входить до їх безпосередніх обов'язків, та призвело до незаконного витрачання коштів і втрат бюджетних коштів.

За наслідками перевірки наказом від 10 березня 2016 року №41-ос ОСОБА_3 звільнено з посади бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ДУ «Житомирський ОЛЦ ДСЕС України» на підставі п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (з підстав втрати довір'я) з 10 березня 2016 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для визнання незаконним звільнення позивачки не було.

При цьому судом враховано, що відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Основні слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це прийняття і збереження. Тобто, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Коло цих працівників може бути розширене за рахунок основного кола матеріально відповідальних осіб, тобто осіб, з якими відповідно до законодавства можуть бути укладені договори про повну матеріальну відповідальність.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-100цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як роз'яснено в абзаці 2 п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

В даному випадку суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідно до розділу ІІ Посадової інструкції бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" до обовязків бухгалтера входить здійснення прийому, аналізу та контролю табелів обліку робочого часу і підготовка їх до лічильної обробки; здійснення нарахування заробітної плати працівникам підприємства, здійснення контролю за витрачанням фонду оплати праці; здійснення реєстрації бухгалтерських проводок та їх рознесення; здійснення нарахування та перерахування страхових внесків у державні позабюджетні соціальні фонди, заробітних плат робітників та службовців, інших виплат та платежів, а також відрахування коштів на матеріальне стимулювання працівників підприємства; ведення на основі відомостей виплату зарплати працівникам підприємства; здійснення контролю за дотриманням касової дисципліни, розрахунками з підзвітними особами.

Згідно розділу ІV посадової інструкції бухгалтер несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності,- в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України; завдання матеріальної шкоди, - в межах, визначених чинним трудовим і цивільним законодавством України (том 1, а.с. 8-9, том 2, а.с. 41-42).

Тобто, саме в обов»язки позивачки входить нарахування заробітної плати працівникам цієї установи та контроль за витрачанням фонду оплати праці.

Із змісту наказу ДУ «Житомирський ОЛЦ ДСЕС України» від 10 березня 2016 року вбачається, що бухгалтером з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ОСОБА_3 у порушення законодавчих актів, що регулюють порядок нарахування премій та заробітної плати, Положення про преміювання та інші додаткові виплати і посадової інструкції у розміри премій, зазначених у наказах для окремих працівників при нарахуванні заробітних плат, безпідставно та незаконно вносились зміни в бік підвищення, що призвело до заподіяння збитків Центру в особливо великих розмірах - 1357,4 тис. грн, викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян. З метою частково погашення матеріальних збитків 8 лютого 2016 року ОСОБА_3 та іншими працівниками Центру по квитанціях на рахунок ДУ «Житомирський ОЛЦ ДСЕС України» було внесено 315777 грн87 коп., зокрема особисто нею - 40 334 грн 53 коп., що підтверджує факт заподіяння нею шкоди, зловживання службовим становищем та грубе порушення трудової дисципліни і положень посадової інструкції.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно вважав, що позивач відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, оскільки внесення змін при нарахуванні заробітної плати працівникам в бік підвищення є ознакою безпосереднього обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей, такі дії позивача є винними, виконання позивачем указаних дій носить відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей, з урахуванням її посадових обов'язків по нарахуванню заробітної плати працівникам установи та контролю за витрачанням фонду оплати праці.

Зазначені обставини давали підстави для розірвання трудового договору з позивачем відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України та зазначеної вище правової позиції Верховного Суду України у наведеній постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-100цс16 і роз'яснень у вказаній постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9, зокрема щодо розподілу та порушень правил проведення операцій з матеріальними цінностями.

Звільнення проведено за погодженням з профспілковим комітетом (т.1 а.с.59,154).

За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для поновлення позивача на роботі немає.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та встановлення нових обставин.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів апеляційним судом не встановлено та не встановлено поважних причин, за яких позивач у суді першої інстанції не могла заявити про з»ясування інших обставин, ніж ті, які встановлені судом.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: