Справа № 462/4833/16 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/1741/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Іванова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», директора Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» Пакіжа Степана Петровича про визнання дій незаконними, стягнення ненарахованої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 34 530 грн. 33 коп. В решті позову відмовлено. Стягнуто із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржило Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

В апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Звертає увагу на те, що зазначені у позовній заяві накази «Про зміни в оплаті праці працівників» від 21.07.2010 року № 186, від 23.04.2012 року № 150, від 29.04.2013 року № 170, від 30.04.2014 року № 176, та від 27.06.2014 року № 264 є чинними та у встановленому порядку скасованими не були. Зазначає, що позивачем не ставилось на розгляд питання чинності даних наказів, а встановити факт порушення підприємством трудових прав позивача можливо лише у випадку встановлення невідповідності законодавству наказів про зміни в оплаті праці працівників. Стверджує, що для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення недонарахованої заробітної плати законодавством передбачено трьохмісячний строк, який позивач пропустив, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову про стягнення заробітної плати в розмірі 34 530 грн. 33 коп. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до положень ст. 96 КЗпП України, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Згідно з положеннями ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно з ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки, мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника I розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно з Тарифною частиною Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2010-2011 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки.

Додатком №1 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки встановлено коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації). Для працівників, зайнятих на роботах по експлуатації устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,62.

Колективними договорами ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки (який діяв до 15.05.2012 р.) та на 2012-2013 роки, який діє і на даний час, що стверджується відповіддю на адвокатський запит від 15.10.2015 р. (а.с.68), встановлено місячні і годинні тарифні ставки робітників, зайнятих на експлуатації устаткування ТЕЦ-1, теплоцентралі «Північна», теплоцентралі «Південна», РМТМ, серед яких вказана посада машиніста котлів.

Позивач ОСОБА_2 працював у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго» на посаді машиніста котлів котлотурбінного цеху, йому присвоєно 4 розряд (групу кваліфікації) та для нього коефіцієнт співвідношень згідно з вказаними колективними договорами ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 становить 2,17 та на 2012 (з травня 2012) - 2015 роки 1,35.

Також, додатком визначено формулу розрахунку місячної тарифної ставки робітника I-розряду за підгалузями та видами робіт: мінімальна заробітна плата х 1,2 х коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт.

Додатком № 2 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів по підгалузях житлово-комунального господарства, згідно з якою наведений коефіцієнт для працівників 4 розряду становить 1,35.

Згідно п. 16.2 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених галузевою (регіональною) угодою.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій відповідей Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 08.10.2013 р. та 17.03.2014 р., проведеними перевірками стану додержання вимог законодавства про працю на ЛМКП «Львівтеплоенерго» виявлено ряд порушень, зокрема факти виплати працівникам заробітної плати у розмірі нижчому, ніж передбачено законодавством України про працю (а.с.32-34, 35-37).

Згідно з копією постанови Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013 р. директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема за порушення вимог п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. 96,97 КЗпП України та ч.3ст.6 Закону України «Про оплату праці», щодо розрахування тарифної ставки, чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України, відтак, встановлено, що при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки (а.с.43-44).

Також судом встановлено, що 12.12.2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області було проведено повторну перевірку, за результатами якої встановлено невиконання припису. Відносно директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» Пакіжа С.П. складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 1003 грн. Штраф був сплачений у 10-дений термін (а.с.35-37).

В зв»язку з викладеним колегія суддів вважає, що оскільки позивачеві по справі заробітна плата нараховувалась та виплачувалась без врахування коефіцієнта для працівників 4 розряду, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі в розмірі 34 530 грн. 33 коп.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України тримісячного строку є безпідставними, оскільки відповідно до частини другої цієї статті, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішень суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.