Провадження №22-ц/784/779/17
Справа номер 487/5015/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/779/17 Головуючий суду першої інстанції - Карташева Т.А.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Довжук Т.С., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - Апполонова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Служби автомобільних доріг у Миколаївській області

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва

від 23 січня 2017 року

за позовом

ОСОБА_5 до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач пред'явив зазначений позов, який в подальшому уточнював та обґрунтовував наступним.

11 грудня 2015 року ОСОБА_5 прийнятий на роботу до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на посаду начальника відділу якості, технічного контролю та нових технологій.

25 лютого 2016 року його переведено на посаду виконуючого обов'язки заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області до вирішення питання затвердження його на посаді.

15 серпня 2016 року ним подано заяву про надання відпустки із наступним звільненням з 08 вересня 2016 року, яку в частині звільнення відкликано 31 серпня 2016 року.

Позивач зазначав, що 05 вересня 2016 року його госпіталізували до лікувальної установи, де він проходив лікування до 16 вересня 2016 року.

Про зазначений факт він повідомив роботодавця.

Однак, 10 вересня 2016 року його було повідомлено про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №49-К від 07 вересня 2016 року.

Позивач вказував, що його звільнення за угодою сторін проведено з порушенням Кодексу законів про працю України, оскільки жодної угоди між сторонами не було. Ним подавалася заява про звільнення за власним бажанням. Однак, до закінчення встановленого законом строку її було відкликано.

Посилаючись на вказані обставини та правову позицію Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №6-1269цс16, ОСОБА_5 просив скасувати наказ про його звільнення, поновити його на посаді та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36 737 грн.79 коп.

Заперечуючи проти задоволення позову, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області вказувала, що позивача звільнено відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України на підставі поданої ним заяви у зв'язку з узгодженням між сторонами дати звільнення. Крім того, відповідач вказував, що ОСОБА_5 виконував обов'язки заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області за окремим дорученням на підставі наказу від 25 лютого 2016 року. Виконання обов'язків за посадою не надає права на зайняття вказаної посади. Призначення та звільнення заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області здійснюється виключно головою Укравтодору, а не начальником Служби.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 23 січня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов'язки начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області №49-к від 07 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_5 з посади виконуючого обов'язки заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України.

ОСОБА_5 поновлено на посаді виконуючого обов'язки заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України з 08 вересня 2016 року.

З відповідача на користь ОСОБА_5 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2016 р. по 23 січня 2017 р. в сумі 33 577 грн.55 коп. з наступним відрахуванням з цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов'язкових платежів.

З Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України стягнуто в дохід держави 640 грн. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими, оскільки між сторонами не було домовленості про звільнення за угодою сторін.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами та правовідносинами, його висновками щодо них та результати вирішення справи вважає законними та обґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з ст.116 Конституції України та постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 р. №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Державне агентство автомобільних доріг України (далі - Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури.

Отже, саме Кабінет Міністрів України визначає повноваження Укравтодору та його керівника.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 р. №439 «Про затвердження Положення про Державне агентство автомобільних доріг України», яка набрала чинності 17 вересня 2014 р., голова Державного агентства автомобільних доріг України утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи і організації, затверджує положення (статути) про них, в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затверджене наказом Укравтодору від 27.04.2016 р. №121 передбачає, що начальник Служби призначає на посади і звільняє з посад працівників Служби, застосовує до них заходи заохочення або дисциплінарного стягнення.

Указ Президента України від 13.04.2011 р. №456/2011 «Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України», який є чинним, у зв'язку з вищевикладеним може застосовуватися тільки в тій частині, яка не протирічить постанові Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 р. №439 «Про затвердження Положення про Державне агентство автомобільних доріг України». Зокрема, стосовно того, що Укравтодор є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Це враховано Укравтодором, що вбачається з п.1.1. Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області.

Положення Указу про призначення головою Укравтодору на посади за погодженням з Міністром інфраструктури України та звільнення з посад заступників керівників територіальних органів Укравтодору є таким, що протирічить постанові Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 р. №439.

За ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою.

Згідно з листом Міністерства юстиції України від 17.07.2014 р. №10878-0-26-14/10.3 та роз'ясненнями Державного комітету Ради Міністрів СРСР із питань праці та заробітної плати й Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок «Про порядок оплати тимчасового заступництва» від 29.12.1965 р. №30/39, який є чинним на підставі постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР» від 12.09.1991 р. №1545-ХІІ, тимчасовим заступництвом вважається виконання службових обов'язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю. Тимчасове виконання обов'язків за посадою відсутнього працівника покладається на іншого працівника наказом (розпорядженням) підприємства, установи чи організації.

Призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Зазначене можливо лише за посадою, призначення на яку проводиться вищим органом управління.

У цьому випадку керівник підприємства, установи, організації зобов'язаний не пізніше місячного строку з дня прийняття працівника на роботу представити до вищого органу управління документи для його призначення на посаду. Цей орган у місячний строк з дня отримання документів повинен розглянути питання і повідомити керівника про результати.

У випадку не затвердження працівника, який був висунутий на керівну посаду з числі резерву даного підприємства, установи, організації, йому повинна бути надана робота по кваліфікації і оплаті не нижче тієї, яку він виконував до призначення на нову посаду.

Таким чином, у чинному трудовому законодавстві відсутня пряма заборона стосовно тимчасового призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою.

Призначення працівника виконуючим обов'язки можливе до затвердження його на цій посаді вищим органом управління на строк не більше двох місяців.

Після закінчення строку тимчасового переведення працівник має бути переведений на попередню (основну) посаду (роботу).

Пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП України).

Таким чином, якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення.

Згідно з ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що наказом начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області від 10 грудня 2015 року №17-к позивача прийнято на роботу з 11 грудня 2015 року на посаду начальника відділу якості, технічного контролю та нових технологій (а.с.18-21, 47, 67).

19 лютого 2016 року начальником Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Антощуком О.Л. складено подання на ім'я голови Державного агентства автомобільних доріг України «Укравтодор» про розгляд питання щодо призначення на посаду заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області ОСОБА_5 (а.с.69).

25 лютого 2016 року наказом №9-к начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області ОСОБА_5 на підставі його заяви переведено на посаду виконуючого обов'язки заступника начальника до вирішення питання про затвердження його на посаді, звільнивши від обов'язків начальника відділу якості, технічного контролю та нових технологій (а.с.48, 70).

Згідно з письмовими поясненнями Служби автомобільних доріг у Миколаївській області відповіді на подання про призначення позивача заступником начальника Служби не надійшло (а.с.59-60).

15 серпня 2016 року позивач звернувся до виконуючого обов'язки начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Шульги М.І. із заявою про надання відпустки з 18 серпня 2016 року на 20 календарних днів, з наступним звільненням з 08 вересня 2016 року (а.с.49).

31 серпня 2016 року ОСОБА_5 подав заяву про відкликання його заяви в частині звільнення (а.с.9).

05 вересня 2016 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про знаходження на лікарняному (а.с.10).

Відповідно до листка непрацездатності серії АГЖ №130736 ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у Міській лікарні №4 м.Миколаєва з 05 по 16 вересня 2016 року (а.с.15).

Зазначений листок непрацездатності був направлений відповідачу 26 вересня 2016 року (а.с.16, 17).

Наказом виконуючого обов'язки начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області від 07 вересня 2016 року №49-к ОСОБА_5 звільнено із займаної посади виконуючого обов'язки заступника начальника з 08 вересня 2016 року за угодою сторін на підставі поданої ним заяви від 15 серпня 2016 року (а.с.50).

Листом від 08 вересня 2016 року ОСОБА_5 направлено копію вищезазначеного наказу про його звільнення, який ним отримано особисто 12 вересня 2016 року (а.с.52-54).

Відповідно до довідок відповідача від 16.01.2017 р. та від 23.01.2017 р. середньоденний заробіток ОСОБА_5 перед звільненням становив 395 грн. 03 коп. Заробітна плата виплачена ОСОБА_5 по 21 вересня 2016 року включно (а.с.62-63, 101).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, оскільки матеріали справи свідчать, що звільнення позивача відбулося незаконно, тому що між працівником та роботодавцем була відсутня домовленість про припинення трудового договору за угодою сторін.

Твердження відповідача про наявність такої домовленості спростовується доказами у справі. Жоден з них не містить посилання на таку угоду.

За змістом поданої позивачем заяви про звільнення вбачається про його намір бути звільненим за власним бажанням. А оскільки він відкликав таку заяву, то були відсутні підстави для припинення трудового договору.

Посилання відповідача на незаконність рішення, оскільки Служба автомобільних доріг у Миколаївській області не має повноважень на поновлення позивача на посаді, є безпідставними.

Відповідач, виходячи з вищевикладених норм законодавства, наділений такими повноваженнями.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді Т.С. Довжук

О.О. Ямкова