Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1911/17
Провадження №: 2/332/898/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Безлер Л.В.,

при секретарі Жечевій А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С ТА Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.11.2013 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5300,00грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 09.07.2017 року має заборгованість у загальному розмірі 58887,98грн., яку просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_3, а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1600,00грн.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримував у повному обсязі, наполягав на їх задоволені з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі. Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі Угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та в обгрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях, долучених до справи, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 в повному обсязі, внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності(а.с.57-59).

Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до Анкети-заяви відповідача ОСОБА_3 від 11.11.2013 року, останній виявив бажання оформити на своє імя кредитку. Зі змісту цієї заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_3, відповідно до якої він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року. Відповідно до Анкети-заяви ОСОБА_3 памятку клієнта, яка містить в тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав та ознайомився з її змістом під підпис(а.с.5).

Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 11.11.2013 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який складається з заяви позичальника,Умов та Правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою.Відповідач ОСОБА_3 висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді.

Таким чином, на підставі наданих належних письмових доказів судом встановлено, що між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. Разом з тим, факт укладення договору та отримання кредитних коштів представником відплвідача в судовому засіданні не оспорювався.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений строк. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

З п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, що діяли в ПАТ КБ «ПриватБанк» на час укладення між сторонами кредитного договору, вбачається, що відповідач зобовязався погашати заборгованість по кредиту, процентами за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором(а.с.7-30).

Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. У постановах від 24.09.2014 року( справа № 6-103цс14) та від 12.11.2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суду України зазначив про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не надав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки.

Відповідно до п.2.1.12.4 правил користування платіжною карткою підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п. 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки зазначений на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до вимог п. 2.1.1.2.12 Правил користування платіжною карткою, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки.

Судом встановлено, що строк дії первісно виданої відповідачу кредитної картки визначено до 08/2017року, останній платіж за кредитом було здійснено відповідачем 22.08.2014 року шляхом поповнення карти готівкою в терміналі самообслуговування. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_3, старт карткового рахунку відбувся 11.11.2013 року, зміна кредитного ліміту 11.11.2013 року, строк дії кредитної картки 08/17(а.с.81). В матеріалах справи наявні належні докази того, що 11.11.2013 року відповідачем була підписана Анкета-заява, відповідно до якої він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року та отримав картку за № 492579 з датою відкриття 11.11.2013 року та терміном дії до 08/17, що не було спростовано представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_3 станом на 09.07.2017 року складає 58887,98грн., з яких: заборгованість за кредитом 5161,97грн., заборгованість по процентам 47195,63 грн.(в т.ч. несплачені проценти на прострочену заборгованість 417,16грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 46778,47грн.), нарахована комісія 3250,00грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у загальній сумі 3280,38грн.. Останній платіж за кредитним договором відповідачем ОСОБА_3 здійснено 22.08.2014 року в сумі 260,00грн. та в подальшому своїх зобовязань за кредитним договором він не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення(а.с.3-4).

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. За нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, кратка дії в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки(ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 18.06.2014 року(справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), якими встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності(ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту(ст.261 ЦК України). При отриманні кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. ст. 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Положеннями ч.1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами).

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені).

За змістом ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст вище викладених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності(стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту(стаття 261 ЦК України). Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 6-127цс14.

Як встановлено судом, строк дії кредитної картки № 492579, отриманої відповідачем, до серпня 2017 року(а.с.81). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж відповідачем ОСОБА_3 був здійснений 22.08.2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 26 липня 2017 року, тобто, в межах строку позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності стосовно щомісячних платежів, нарахованих банком у період до 25.07.2017 року включно. Але, враховуючи, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 09.07.2017 року, суд, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких розгляд цивільних справ здійснюється в межах заявлених вимог, приходить до переконання про необхідність стягнення заборгованості, яка утворилася саме станом на 09.07.2017 року, як про те просить позивач. Отже, з урахуванням вище викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка виникла за період з 11.11.2013 року по 09.07.2017 року у сумі 52357,60грн. та яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5161,97грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 47195,63грн..

Крім того, позивач просив суд стягнути пеню, нараховану за весь період невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, яка відповідно з наданим розрахунком складає 3250,00грн..

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

За умовами п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, передбачених даним договором, Умовами та Правилами клієнт сплачує банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Відповідно до п.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг за відсутності на картрахунку картки грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії картки, та при ненадходженні грошових коштів у строк 3 місяці з моменту закінчення строку дії картки, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно тарифам банку.

Також, згідно п.2.1.1.15 банк стягує комісію за обслуговування/пере випуск карти у розмірі, установленому тарифами банку/памяткою клієнта.

Відповідно до п.2.1.1.12.13 у випадку порушення позичальником строків по сплаті процентів за користування кредитом, указаних в памятці клієнта/довідці про умови кредитування, позичальник за весь період неналежного виконання зобовязань по уплаті процентів за користування кредитом сплачує банку неустойку у розмірі, передбаченому п.2.1.1.12.6.2 та 2.1.1.12.7.4 Умов.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та умов кредиту згідно наданого позивачем ОСОБА_4 з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»(а.с.6), суд приходить до висновку, що вказана позивачем у розрахунку заборгованості сума комісії у розмірі 3250,00грн. є пенею(неустойкою) за порушення позичальником строків по сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Але, з урахуванням заяви представника відповідача про застосування позовної давності, сума пені згідно з положеннями ч.2 ст. 258 ЦК України, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, повинна складати за період один рік до звернення до суду, тобто з 26.07.2016 року по 26.07.2017 року, але в межах заявлених позовних вимог. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня за вищевказаний період складає 1100,00грн.(3250,00грн.-2150,00грн.=1100,00грн.).

Окрім стягнення з відповідача суми пені за порушення виконання своїх зобовязань, позивач просить стягнути також суми штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлення його певних прав або в замініневиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконання обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені,штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання(ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256(а.с.7-30),до яких приєднався відповідач відповідно до поданої ним заяви від 11.11.2013 року(а.с.5), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору. У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6 вказаних Умов передбачена сплата штрафів у розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, як вид цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів(а.с.26). Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених статтею 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача штрафів не можуть бути задоволені судом з вищенаведених підстав, а тому в задоволені позову в цій частині ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,88,209,212-215, 218 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.11.2013 року в сумі 53457,60грн.(пятдесят три тисячі чотириста пятдесят сім гривень 60 копійок), яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 5161,97 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 47195,63грн., пені у розмірі 1100,00грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1452,46грн.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Безлер