Номер провадження: 22-ц/785/1533/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ОСОБА_4» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитом та розірвання кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 р. товариство з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІАНС» (далі ТОВ) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ заборгованість за кредитним договором № 14/02/13ОД-1 від 14.02.2013 р. (далі Кредитний договір) у розмірі 118 541,55 грн..

Позовні вимоги ТОВ обґрунтовувало тим, що на підставі кредитного договору ОСОБА_5 отримала кредит у сумі 50 000 грн., на строк по 13.02.2014 р., зі сплатою за користування кредитом 35% річних.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором цього ж дня з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були укладені окремі договори поруки № 14/02/13ОД-2 та № 14/02/13ОД-3 відповідно, за якими кожний з поручителів зобовязався нести солідарну відповідальність з боржником у повному обсязі за виконання позичальником умов кредитного договору.

Свої зобовязання з повернення кредиту, сплаті процентів ОСОБА_5 не виконує. Починаючи з 14.03.2013 р. невчасно сплачує передбачені кредитним договором платежі. Станом на 30.11.2014 р. виникла заборгованість у загальному розмірі 118 541,55 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 47 916,67 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом 31 111,03 грн.; - пеня за порушення строку повернення кредиту 39 513,85 грн..

Сторони у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Представник ТОВ надав заяву про підтримку позову в повному обсязі, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідачі причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2016 р. позов ТОВ задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ТОВ «БІ ЕЛ ОСОБА_4» заборгованість за кредитним договором № 14/02/13ОД-1 від 14.02.2013 р. в розмірі 118 541 грн. 55 коп.

Стягнуто в рівних частках з кожного з відповідачів на користь ТОВ судовий збір у сумі 395,14 грн..

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з неї на користь ТОВ заборгованості за кредитним договором. Просить рішення суду в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ до неї. Посилається на те, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 порушила договірні обовязки за кредитним договором з повернення кредиту, сплаті процентів за користування грошима. У звязку з чим, станом на 30.11.2014 р. виникла заборгованість у загальному розмірі 118 541,55 грн. Заборгованість відповідачами не погашена Поручителі порушили умови договорів поруки. (Т. 1, а. с. 78 58).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин та правовідносин поруки, необхідність стягнення заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 553, 554, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України) права.

Встановлено, що відповідно до укладеного з ТОВ кредитного договору № 14/02/13ОД-1 від 14.02.2013 р. ОСОБА_5 отримала від ТОВ кредит у сумі 50 000 грн., на строк по 13.02.2014 р., зі сплатою за користування кредитом 35% річних (а. с. 80 82).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 14.02.2013 р. з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були укладені окремі договори поруки № 14/02/13ОД-2 та № 14/02/13ОД-3 відповідно (а. с. 23 26), за якими кожний з поручителів зобовязався нести солідарну відповідальність з боржником за виконання позичальником умов кредитного договору в повному обсязі (п. п. 14, 2.1).

Свої зобовязання з повернення кредиту, сплаті процентів ОСОБА_5 порушила. Починаючи з 14.03.2013 р. невчасно сплачує передбачені кредитним договором платежі. Станом на 30.11.2014 р. виникла заборгованість у загальному розмірі 118 541,55 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 47 916,67 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом 31 111,03 грн.; - пеня за порушення строку повернення кредиту 39 513,85 грн. (а. с. 11).

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як осіданні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Наявний у справі розрахунок боргу (а. с. 11) колегію суддів перевірений, визнаний правильним. Свого варіанту розрахунку боргу апелянт не надала суду першої інстанції при розгляді справи по суті. Не скористалася цим правом апелянт і при апеляційному перегляді рішення. Доводів щодо неправильності визначення розміру заборгованості (по її складовим частинам) апеляційна скарга не містить. Таким чином, апелянт не довела апеляційному суду неправильність визначення заборгованості.

Встановивши порушення позичальником договірних обовязків з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування у встановлені договором строки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з позичальника та поручителів на користь ТОВ суми заборгованості за кредитним договором.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про її несповіщення про час і місце розгляду справи необхідно зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 309 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції неодноразово направляв поштою ОСОБА_7 судові повістки (а. с. 37, 53) за адресою, повідомленою відділом адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а. с. 35), деякі з них поверталися з приміткою «За закінченням терміну зберігання» ( а. с. 53). Однак, освідомленість ОСОБА_7 про розгляд даної справи підтверджується наявними у справі відомостями про належне сповіщення останньої у судові засідання, призначені на 29 квітня та 22 червня 2015 р. (а. с. 37, 40).

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, зокрема, щодо надання доказів на підтвердження своїх заперечень (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що сторони зобовязані надати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилося, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням цих вимог, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Для осіб, які зловживають своїми процесуальними правами і обовязками, наступають відповідні негативні наслідки.

Щодо доводів апелянта про припинення поруки колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п. 5.2 укладених окремих договорів поруки з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 порука за кожним договором припиняється після спливу трьох років з настання кінцевої дати повернення кредиту. З врахуванням умов кредитного договору про надання кредиту строком по 13 лютого 2014 р. (п. 1.3 кредитного договору), порука на час звернення ТОВ з позовом до суду (здано на пошту 25.02.2015 р.) (а. с. 32) не припинилася.

Водночас неможливо погодитись з висновками суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ТОВ заборгованості за кредитним договором. Ці висновки вимогам діючого законодавства не відповідають. Суд дійшов цих висновків з порушенням норм матеріального (ч. ч. 1, 3 ст. 554 ЦК України) та вищевказаних норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 3 ст. 554 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ та кожним поручителем були укладені окремі два договори поруки: - з ОСОБА_6 - від 14.02.2013 року № 14/02/13ОД-2; - з ОСОБА_7 - від 14.02.2013 року № 14/02/13ОД-3. Відповідно до п. 2.1 кожного окремого договору поруки відповідальність кожного з вказаних поручителів є солідарною тільки з відповідальністю позичальника ОСОБА_5. Договору поруки між вказаними поручителями та ТОВ, за яким вказані поручителі спільно дали поруку за виконання обовязків позичальником ОСОБА_5 у матеріалах справи відсутній.

Задовольняючи позов та стягуючи з поручителів в солідарному порядку кредитну заборгованість, суд не звернув уваги, що з кожним поручителем укладено окремий договір поруки, вони не є солідарними боржниками між собою. Кожен з них несе солідарну відповідальність тільки з боржником. Вказаний правовий висновок міститься у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2012 р., справа № 6-41871св11.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_7 є частково обґрунтованою, її треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неправильне застосування судом вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи у частині визначення порядку стягнення коштів, рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити. Необхідно стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за договором поруки від 14.02.2013 року № 14/02/13ОД-2, солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за договором поруки від 14.02.2013 року № 14/02/13ОД-3 заборгованість на користь ТОВ «БІ ЕЛ ОСОБА_4» за кредитним договором № 14/02/13ОД-1 від 14.02.2013 року в розмірі 118 541,55 грн..

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2015 року в частині стягнення кредитної заборгованості змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_2, за договором поруки від 14.02.2013 року № 14/02/13ОД-2, солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_3, за договором поруки від 14.02.2013 року № 14/02/13ОД-3, заборгованість на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ОСОБА_4» за кредитним договором № 14/02/13ОД-1 від 14 лютого 2013 року в розмірі 118 541 грн. 55 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. М. Сегеда

ОСОБА_2