АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1893/17 Справа № 201/4625/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 липня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір поруки №1143-Н/2, за яким позивач прийняла зобовязання щодо поруки за кредитним договором №8/2007/840-К/1143-Н від 12 липня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем. За вказаним кредитним договором, ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 30000,00 доларів США для придбання житлового будинку та господарський будівель і споруд по вулиці Кривий проїзд, будинок №29, м. Дніпропетровськ. В період дії вказаного кредитного договору, відповідач не сплачував заборгованість за графіком погашення заборгованості, що змусило позивача на певний час виконувати його зобовязання перед банком. Відповідно до квитанцій про сплату щомісячних платежів згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1143-Н від 12 липня 2007 року, ОСОБА_3, як поручителем були сплачені наступні суми: за 5 місяців 2013 рік 2250,00 доларів США та за 10 місяців 2014 року 15955,00 доларів США, а всього 18205 доларів США, що станом на 29 березня 2016 року (26,28 грн. за 1 долар США) за офіційним курсом НБУ становить 478430,00 грн.

У звязку з чим, враховуючи погашену повністю позивачем, замість відповідача, заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1143-Н від 12 липня 2007 року, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь погашену заборгованість у розмірі 478430,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача суму в розмірі 478430,00 грн. та 4784,30 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, оскільки задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції керувався положеннями ст. 556 ЦК України, згідно якої до поручителя, що виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобовязанні, та виходив із наявних в матеріалах справи квитанцій на імя позивача, які підтверджують сплату заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1143-Н від 12 липня 2007 року саме ОСОБА_3, а не ОСОБА_2 який є боржником по вказаному кредиту.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок передчасним, з огляду на наступне.

Положеннями ст. ст. 526, 530, 1054 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1143-Н, відповідно до умов якого останній отримав у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 30000,00 грн. з цільовим використанням проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №1772 від 12 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, згідно якого відповідач придбав у власність нерухоме майно будинок №29 по вулиці Кривий проїзд у м. Дніпропетровська.

Згідно до положень ст. ст. 546, 553 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватись порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тож, 12 липня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №8/2007/840-К/1143-Н від 12 липня 2007 року, між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1143-Н/2, за умовами якого позивач поручається перед кредитором за належне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, що витікають з вказаного кредитного договору.

Нерухоме майно будинок №29 по вулиці Кривий проїзд у м. Дніпропетровська на сплату вартості якого укладався кредитний договір №8/2007/840-К/1143-Н від 12 липня 2007 року, було придбано ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, зареєстрованого 04 серпня 2001 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська та, згодом, розірваного рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2012 року.

Відповідно до ст. ст. 60-61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» слідує, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, які виникли в інтересах сімї.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в результаті придбання подружжям домоволодіння №29 по вулиці Кривий проїзд у м. Дніпропетровську за кошти отримані по кредитному договору №8/2007/840-К/1143-Н від 12 липня 2007 року, боргові зобовязання перед ПАТ КБ «Надра» несуть і ОСОБА_2, і ОСОБА_3, як подружжя, а не тільки відповідач, за підписом якого укладено вказаний кредитний договір.

Крім того, слід звернути увагу, що згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року, спірна нерухомість, придбана за кредитні кошти, була поділена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спільна сумісна власність подружжя, із визначенням за кожним із них право власності по 1/2 частки домоволодіння №29 по вулиці Кривий проїзд у м. Дніпропетровську.

Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було враховано той факт, що ОСОБА_3 просить стягнути кошти, сплачені за борговими зобовязаннями відповідача, за майно, яке на рівних правах належить сторонам на праві спільної власності подружжя і яке вже поділено між сторонами за рішенням Красногвардіського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року.

Із правового аналізу позицій, висловлених ВСУ у постанові від 19 червня 2013 року по справі №6-55ц13, постанові від 27 квітня 2016 року по справі 6-486цс16 та постанові ВСУ від 20 лютого 2013 року по справі №163цс12, вбачається, що у разі поділу спільного майна подружжя, підлягають поділу не тільки речі, а й майнові права і зобовязання, в даному випадку - кредитний договір №8/2007/840-К/1143-Н від 12 липня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 в інтересах сімї, у відповідності до ст. 61 СК України, з метою оплати вартості договору купівлі-продажу №1772 від 12 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване ОСОБА_2 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України, оскільки викладені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам справи, встановленими судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного рішення.

А тому, керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про стягнення суми відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5