Номер провадження: 22-ц/785/2094/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Кравця Ю.І.,Комлєвої О.С.

з участю секретаря Лопотана В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приват Банк» про розірвання договору споживчого кредиту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2016 року,-

встановила:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору споживчого кредиту і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В результаті укладання вказаного договору, позивачем було отримано кредитну картку «Універсальна» за №378826 з цільовим призначенням для розрахунків за придбання продукції в різних торгівельних мережах. 04 червня 2013 року через термінал ТS201035 по вул. Рекордній, у місті Одесі, використовуючи картку з останніми цифрами - 8826, позивач вніс залишок боргу за кредитом у розмірі 5120,00 грн., про що ним було отримано відповідний чек. З невідомих позивачу причин, термінал перерахував вказані кошти на необізнану картку з останніми цифрами - 4929. З вказаного приводу позивач 06.06.2013 року звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк», з заявою про списання з його рахунку суму боргу проте, ОСОБА_3 незаконно відмовив йому ,що на думку позивача є підставою для розірвання договору кредиту.

Позивач остаточно просив розірвати з 06.06.2013 року кредитний договір б/н від 04 лютого 2010 року, укладений між ПАТ КБ «Приват Банк» та ним у звязку з істотним порушенням Банком умов договору та вимог Закону України Про захист прав споживачів» і Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (т.2 а.с.38).

В судовому засіданні позивач позов підтримав ,просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» позов не визнала ,просила у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки позивачем не було доведено істотне порушення Банком умов договору кредиту та на час вирішення спору кошти перераховані на рахунок позивача і договір кредиту є розірваним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлений договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з положень ст. 651 ЦК України, сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, відповідно до ст. 60 ЦПК України , має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Судом першої інстанції встановлено,що 04 лютого 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В результаті укладання вказаного договору, ОСОБА_2 було отримано кредитну картку «Універсальна» за №378826 з цільовим призначенням для розрахунків за придбання продукції в різних торгівельних мережах, якою позивач користувався декілька років.

04 червня 2013 року ОСОБА_2, через термінал ТS201035 по вул. Рекордній, у місті Одесі, який належить ПАТ КБ «Приват Банк», за допомогою картки з останніми цифрами - 8826, вніс залишок боргу за кредитом у розмірі 5120,0 грн., проте з невідомих причин термінал перерахував вказані кошти на іншу картку невідомої особи з останніми цифрами 4929 ,на підтвердження чого було ним отримано відповідний чек (т.1 а.с.5).

У зв'язку з тим, що на картку з останніми цифрами 8826 не надійшли грошові кошти, ОСОБА_2 звернувся до Банку з заявою, на що отримав відповідь: 04 червня 2013 року картка з останніми цифрами 8826 в термінал не заводилась, проте купюрами номіналом 100,0 грн. та 20,0 грн. було поповнено карту з останніми цифрами - 4929. Збоїв у роботі терміналу не встановлено, операція пройшла успішно, залишків грошових коштів в період інкасації виявлено не було.

Відповідно до висновку ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 01 жовтня 2013 року, вбачається, що в ході перевірки фактів зазначених в заяві було витребувано технічний висновок з Департаменту з моніторингу банкоматів та обслуговування платіжних терміналів самообслуговування ГО , факт збоїв в терміналі та факти шахрайських дій по відношенню до клієнта і банку з боку співробітників банку в конкретному випадку не встановлено.

Згідно із п. 32.3.1., 32.3 та п.33.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача , що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов'язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Порядок та підстави розірвання договору кредиту передбачені в розділі девятому Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до ст. ст. 57-59 ЦПК України належними та допустимими доказами є ті, які містять інформацію щодо предмета доказування та ті ,які одержані без порушення порядку, встановленого процесуальним законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України , кожна сторона зобовязана довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 с. 60 ЦПК України рішення судів не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову , вірно посилався на те,що позивачем, всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані, а матеріали справи не містять докази вини Банку у перерахуванні коштів у розмірі 5120 грн. на рахунок власника картки з останніми цифрами 4929 ,а тому оскільки факту помилкового перерахування коштів через провину банку не встановлено, то правові підстави вважати встановленим факт істотного порушення умов договору від 04 лютого 2010 року банком відсутні.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі обєктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що Банком були порушенні положення п. 32.3.1., 32.3 та п.33.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ,що є підставою для розірвання договору кредиту, оскільки такі доводи є припущенням.

Невиконання Банком вимог вищенаведених норм матеріального права ,свідчить лише про наявність порушення Закону проте, не є підставою для розірвання кредитного договору.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невірного встановлення судом першої інстанції обставин справи ,оскільки при зверненні з позовом до суду позивач особисто посилався на те,що при укладенні договору кредиту ним була отримана кредитна картка ПАТ КБ «Приват Банк» останні 4 цифри 8826 ,якою користувався протягом декілька останніх років.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом оцінці доказам ,які були надані позивачем у підтвердження невідповідності договору кредиту Закону України «Про захист прав споживачів» , оскільки позивачем при зверненні з позовом до суду позовних вимог про визнання договору недійсним або його окремих положень не було заявлено.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставного посилання судом першої інстанції на те,що позивач не надав доказів вини Банку ,оскільки в мотивувальній частині рішення суду ,суд першої інстанції повно вірно надав правове обґрунтування відмови у задоволенні позову, а позивачем колегії суддів не надані належні та допустимі докази у спростування висновку суду першої інстанції.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6