справа № 216/65/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді - Биканова І.Р.

за участю секретаря - Крейса О.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2017 р. та уточнено 06.04.2017 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 24.08.2016 р. між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за яким вона передала останній 80 000 грн., а та зобовязалася повернути кошти до 01.09.2016 р. У встановлений в розписці строк, ОСОБА_4 повернула лише 36 113,10 грн., до теперішнього часу сума неповернутих коштів складає 43 886,90 грн. Крім суми боргу просить також стягнути з ОСОБА_4 пеню за несвоєчасне невиконання грошових зобовязань, так станом на 01.11.2016 р. кількість днів прострочення виконання зобовязань становить 62, розмір пені з 01.09.2016 р. по 15.09.2016 р. (15 днів) складає 559,10 грн., з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. (42 дні) складає 1514,97 грн., з 28.10.2016 р. по 01.11.2016 р. (4 дні) складає 134,66 грн., а всього 2208,73 грн.

29.03.2017 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування позову вказує, що починаючи з грудня 2013 року вона працювала барменом в ТОВ «Арізона», яке розташоване за адресою: м.Кривий Ріг, пр.Карла Маркса, 35Б. На роботу її прийняла ОСОБА_3, працювала вона не офіційно, заробітна плата складала 1800 грн. В березні 2016 року ОСОБА_3 запропонувала їй перейти працювати касиром ігрового (компютерного) залу, де вища заробітна плата, на що вона погодилася. На новому робочому місці вона кожного місяця підписувала договір субдоручення на розповсюдження державних лотерей. Роботодавцем та іншою стороною договору була ОСОБА_5. Заробітну плату вона отримувала в розмірі 3000 грн., хоча в договорі було записано 500 грн., працювала два дні на добу вдень по 12 годин, два дні на добу вночі по 12 годин та два дні вихідних.

23.08.2016 р. вона працювала в нічну зміну з напарницею адміністратором Родіною Олександрою Вікторівною. Приблизно о 22.00 год. до ігрового залу прийшов постійний клієнт, якого вона знає лише по імені ОСОБА_6 та розпочав гру. ОСОБА_6 грав за власні кошти на власну картку, яка була за ним зарезервована у їхньому закладі, однак в ході гри він програв 20 000 грн. власних коштів, після чого попросив її поставити йому на його картку 5000 грн. за умови, що він їх зараз їй віддасть, на що вона погодилася, оскільки той був постійним клієнтом, а також раніше ОСОБА_3 дозволяла вказаному клієнту робити такі маніпуляції. В ході гри ОСОБА_6 програв закладу 100 000 грн., сказав, що поїде додому за грішми, однак не повернувся. Приблизно о 07.00 год., вона повідомила про все ОСОБА_3, також вказані обставини підтвердила ОСОБА_7 ОСОБА_6 привіз 20 000 грн., решту суми обіцяв повернути до 01.09.2016 р., а ОСОБА_3 забрала її паспорт, погрожуючи невиплатою заробітної плати, під психологічним примусом змусила написати розписку від 24.08.2016 р., що вона нібито взяла позику у ОСОБА_3 на суму 80 000 грн. Наскільки їй відомо від ОСОБА_3, то ОСОБА_6 повернув останній 55 000 грн. через дві неділі після написання нею розписки. Просить суд визнати договір позики від 24.08.2016 р. укладений між нею та ОСОБА_8 недійсним. Позивач, представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 первісний позов підтримали в повному обсязі, зустрічну позовну заяву не визнали.

Відповідач за первісним позовом пояснила, що розписку вона писала під примусом та погрозами зі сторони ОСОБА_3, будь-яких грошовий коштів від останньої не отримала. Просить суд відмовити в первісному позові, та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача за первісним позовом просить суд відмовити ОСОБА_3 та задовольнити позов ОСОБА_4

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

Судом встановлено, що згідно розписки від 24.08.2016 р. ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 80 000 грн., які зобовязалася повернути до 01.09.2016 р. а.с.8.

Згідно ст.ст. 1046,1047,1049,1050 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ гроші, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк, та в порядку встановлену договором. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на його підтвердження може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За правилами ст.1051 ЦК України при оспорюванні позичальником договору позики з підстави, що грошові кошти не були ним одержані від позикодавця, якщо договір позики укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були отримані позичальником.

Судом допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, показання який в силу вимог ст.ст.218, 1051 ЦК України, суд не може покласти в основу рішення.

Відповідно до постанови Верховного суду України від 18.09.2013 р. № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики… Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання.

У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики… Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

На підставі вищевикладеного аналізу, судприходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, тоді як відповідач за первісним позовом не довела суду в силу вимог ст.ст.10,60 ЦПК України обставини зустрічного позову, на які вона посилалася, а судом не встановлено недодержання сторонами під час укладення договору позики порушень ст.203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сума понесених судових витрат позивача складає 551,20 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією а.с.1, та підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.203, 215, 216, 218, 549, 1046-1051 ЦК України, ст.ст. 10, 27, 31, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 43 886,90 грн.; 2208,73 грн. пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, 551,20 коп. судового збору, а всього 46 646, 83 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: