АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», в якому просив визнати недійсними укладені 02.08.2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»: кредитний договір № 2626/0408/71-005, іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-1, іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-2.

Посилається на те, що 02.04.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», укладено Кредитний договір № 2626/0408/71-005, відповідно до якого Банк зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 118 260 доларів США, на строк з 02.04.2008 року по 01.04.2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем та ВАТ «Сведбанк» 02.04.2008 рокуукладено іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-1, за умовами якого позивач передав в іпотеку Банку нерухоме майно: будинок АДРЕСА_1. Крім того, 02.04.2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-2, відповідно до якого позивач передав в іпотеку Банку земельну ділянку, загальною площею 0, 243 га за адресою: Київська обл., с. Трипілля, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку. В ході виконання Кредитного договору між сторонами було укладено ряд Додаткових угод, відповідно до яких було збільшено процентну ставку за користування кредитом з 11, 9 % до 13, 9 % в разі якщо позивач не виконає п. 2.2., 5.1.2. Кредитного договору, а саме не здійснить реєстрацію права власності на земельну ділянку.

25.05.2012 року ПАТ «Омега Банк» відступив право вимоги ПАТ «Дельта Банк», який, в свою чергу 15.06.2012 року відступив право вимоги за вказаним кредитним договором ПАТ «Альфа Банк».

Позивач вважає, що умови Кредитного договору є несправедливими, відносно нього встановлено жорсткі обов'язки, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Крім того, позивачу Банком не було надано письмову інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки. В кредитному договорі встановлено платежі, які позивач як споживач не повинен сплачувати Банку. Банк скористався тим, що позивач, не маючи відповідних знань в галузі кредитування, не міг оцінити законність умов кредитного договору, а тому позивач вважає, що Банк ввів його в оману щодо кредитних послуг, які надавались Банком. Таким чином, позивач вважає, що Банком порушені положення ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому кредитний договір має бути визнаний недісним. Оскільки недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, то недійсними мають бути визнані також і іпотечні договори.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема, заставою.

За умовами ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладання спірного кредитного договору, визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч. 1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Судом встановлено, що 02.04.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого ПАТ «Омега Банк» укладено Кредитний договір 2626/0408/71-005, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 118 260 доларів США, на строк з 02.04.2008 року по 01.04.2038 року включно на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. Кредитного договору).

Згідно п. 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11, 9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватись без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1.2. цього договору.

Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_4 з метою придбання будинку №29, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки загальною площею 0, 243 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський район, с. Трипілля (п. 1.4. Кредитного договору).

Згідно п. 1.5. кредитного договору, до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв'язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, пов'язаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1. договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8. договору. Витрати, пов'язані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки сплачуються позивачем самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Згідно п. 2.2. Кредитного договору, позичальник зобов'язаний у тридцятиденний строк з дня укладення договору купівлі-продажу будинку здійснити реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості у відповідності з вимогами чинного законодавства України, надати Банку для ознайомлення оригінал витягу про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості, укласти з банком договір про зміни та доповнення до іпотечного договору, зазначеного в п. 2.1. цього договору, з зазначенням даних про реєстрацію прав позичальника як власника об'єкта нерухомості, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень, а також виконати зобов'язання, передбачені п.п. 5.1.8. п. 5.1. цього договору.

За перевірку документів згідно цього договору позичальник сплачує Банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту без ПДВ шляхом сплати суми комісії на рахунок № 373900001 через касу банку або безготівковим шляхом в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день такої сплати (п. 3.11. Кредитного договору).

В матеріалах справи міститься Додаток № 1 до кредитного договору №2626/0408/71-005 від 02.04.2008 року, в якому визначено Графік погашення та розписано відповідно дати погашення кредиту, суми погашення, визначені в доларах США та залишок заборгованості за кредитом.

Крім того, сторони погодили, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинно розглядатись як істотне порушення договору, яке надає право Банку в порядку, передбаченому договором та/або діючим законодавством України, змінювати строки виконання зобов'язань позичальника за цим договором та/або, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов'язань, вимагати від позичальника повернення кредиту та інших передбачених договором платежів та/або прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 9.3. Кредитного договору).

Судом встановлено, що 02.04.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-1, відповідно до якого вказаним договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем (позивачем) вимог іпотекодержателя (ВАТ «Сведбанк»), що випливають з кредитного договору № 2626/0408/71-005 від 02.04.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов (п. 1 іпотечного договору № 1).

На забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: будинок під АДРЕСА_1.

Крім того, 02.04.2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір № 2626/0408/71-005-Z-2, відповідно до якого вказаним договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 2626/0408/71-005 від 02.04.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов (п. 1 іпотечного договору № 2).

На забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю земельну ділянку загальною площею 0, 243 га, що розташована за адресою: Київська обл., с. Трипілля, яка стане власністю іпотекодавця в майбутньому на підставі укладеного з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 02.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л.Г., реєстровий номер 1934 та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 5712903. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку.

07.04.2009 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, за умовами якої сторони узгодили строк здійснення позивачем реєстрації прав власності на земельну ділянку у відповідності з вимогами чинного законодавства - до 23.06.2009 року та встановлено відповідальність за порушення вказаного строку, а саме збільшення відсоткової ставки до 13, 9 % річних.

03.07.2009 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до якої сторони узгодили строк здійснення позивачем реєстрації прав власності на земельну ділянку у відповідності з вимогами чинного законодавства - до 22.09.2009 року та встановлено відповідальність за порушення вказаного строку, а саме збільшення відсоткової ставки до 13, 9 % річних.

30.10.2009 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до якої сторони узгодили строк здійснення позивачем реєстрації прав власності на земельну ділянку у відповідності з вимогами чинного законодавства - до 26.01.2010 року та встановлено відповідальність за порушення вказаного строку, а саме збільшення відсоткової ставки до 13, 9 % річних.

05.03.2010 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, відповідно до якої сторони узгодили строк здійснення позивачем реєстрації прав власності на земельну ділянку у відповідності з вимогами чинного законодавства - до 29.03.2010 року та встановлено відповідальність за порушення вказаного строку, а саме збільшення відсоткової ставки до 13, 9 % річних.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Омега Банк» відступив право вимоги до позивача за кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.12.2012 року - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», яке, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року відступило право вимоги за вказаним кредитним договором - ПАТ «Альфа Банк».

Судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги посилання ОСОБА_1 на порушення відповідачем вимог Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, щоуклавши кредитний договір, позивач своїм підписом засвідчив, що усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позивач свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору Позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Позичальник гарантує, що на момент укладання цього договору він не є жодним чином обмеженим законом. Іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати цей договір та виконувати усі умови, визначені у ньому (п. 10.1. Кредитного договору).

Своїм підписом позивач також засвідчив, що текст договору підтверджує його дійсні наміри, а також ту обставину, що перед укладанням кредитного договору Банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредитування», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, в повному обсязі (п. 10.2., 10.13. Кредитного договору).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема з тією умовою договору, що Банк має право у визначених випадках вимагати дострокового виконання зобов'язань за договором, змінювати за згодою сторін розмір відсоткової ставки, є підпис позивача на ньому.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами обставини, що Банк будь-яким чином обмежив його право як споживача на одержання необхідної, доступної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, а також, що кредитним договором були встановлені по відношенню до позивача жорсткі умови, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Не доведено позивачем і тієї обставини, що Банк скористався відсутністю у позивача відповідних знань в галузі кредитування та ввів останнього в оману щодо умов кредитування, а також, що його не було попереджено Банком про валютні ризики.

Щодо пункту 3.11. кредитного договору про сплату Банку комісії розмірі 1 % від розміру кредиту за перевірку документів.

Відповідно до п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За умовами ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З врахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку, що наявні підстави для визнання вказаного пункту кредитного договору недійсним, проте, позивач просить визнати кредитний договір недійсним в цілому, а відтак, з врахуванням ст. 217 ЦК України та ст. 11 ЦПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог, а недійсність одного пункту договору не може бути підставою для визнання його недійсним в цілому.

Оскільки позивачем, в розумінні ст. 60 ЦПК України, не доведено наявності обставин для визнання кредитного договору недійсним в цілому та недійсність кредитного договору не підтвердилась наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов вірного висновку, що вимоги про визнання іпотечного договору № 1 та іпотечного договору №2 недійсними не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін на користь банку колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що в укладеному між сторонами у письмовій формі договорі визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема: щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить підпис ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись з усіма умовами такого договору.

Доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення Банком орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту, не надання повноцінного графіку платежів та не повідомлення про наявні форми кредитування, колегія суддів також не приймає до уваги.

Відповідно до п.10.1 Кредитного договору уклавши Кредитний договір, позивач своїм підписом засвідчив, що усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позивач свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору Позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Позичальник гарантує, що на момент укладання цього договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати цей договір та виконувати усі умови, визначені у ньому.

Своїм підписом позивач також засвідчив, що текст договору підтверджує його дійсні наміри, а також ту обставину, що перед укладанням Кредитного договору Банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, в повному обсязі (п. 10.2., 10.13. Кредитного договору).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони кредитного договору визначили у договорі всі істотні умови, як щодо суми кредиту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушення зобов'язань по договору тощо.

На час укладення кредитного договору та протягом його дії ОСОБА_1 був згодний з умовами договору. Крім того, позивач був вільним у виборі фінансових установ для отримання кредиту та у виборі форми кредитування.

Відповідно до п.п. 10.1., 10.2., 10.13 кредитного договору підпис позичальника є підтвердженням ознайомлення позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг.

Кредитний та інші оспорювані договори укладені в письмовій формі, підписані повноважними особами, містять усі суттєві умови, передбачені законом для договорів і, які мають істотне значення, а також були узгоджені сторонами, з наданням банком позивачу повної інформації про сукупну вартість витрат, пов'язаних з отриманням кредиту. Зокрема, своїм підписом ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомлений з умовами кредитування, орієнтованою сукупною вартістю кредиту, вартістю всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредитів та укладенням кредитних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до отримання кредиту був ознайомлений із щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту, власноручно підписавши графік погашення кредиту та відсотків, із якого вбачається сукупна вартість належного до повернення кредиту разом із відсотками за його користування.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного встановлення збору за дії, які банк вчиняє на власну користь, зокрема комісія 1% від розміру кредиту за перевірку документів згідно договору, колегія суддів оцінює критично, оскільки на день укладення кредитного договору від 02.04.2008 року законодавство України не містило будь - яких обмежень щодо сплати позичальником комісії за перевірку документів та за касове обслуговування. Крім того, суд виходив вірно з положень ст.11 ЦПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

В момент укладення кредитного договору сторони повинні були та могли передбачати коливання курсу валют, виходячи із загальної ситуації в Україні та діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні, а тому доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення позивача банком про валютні ризики колегія суддів вважає надуманими та безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді