Справа № 296/6763/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

(заочне)

"26" січня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.

за участю: секретаря судового засідання Івашко Т.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя та визнати за кожним зі сторін право власності на 1/2 частину спірної квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 24.07.1993 року по 18.12.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 30.08.1995 року сторони придбали 3-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, в якій і зареєстровані. За договором купівлі-продажу квартири покупцем є відповідач.

Позивач також зазначила, що під час шлюбу та після його розірвання сторони вважали дану квартиру спільною сумісною власністю подружжя, жодних спорів з цього приводу не було. Однак, у липні-серпні 2016 року відповідач мав намір зареєструвати шлюб та позивач запропонувала вирішити питання щодо поділу спільного майна, проте відповідач відмовився в добровільному порядку вирішувати дане питання. У звязку з чим позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.1993 року, який було розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.12.2016 року (а.с. 20).

30.08.1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, що підтверджується копією договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 5-5114 (а.с. 16-17). Вказане також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна (а.с. 21).

Відповідно до довідки № 1417 від 27.07.2016 року виданої ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею проживає її син ОСОБА_6 та колишній чоловік ОСОБА_3 (а.с. 22).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на викладене, суд вважає наявними підстави вважати, що набуте за час шлюбу майно, а саме: спірна квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю сторін, частки в якому в кожної зі сторін є рівними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 30, 60, 88, 209, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ід.номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ід.номер НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 865,92 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю. І. Драч