Провадження № 22-ц/780/1258/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 16.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 6 122 068,76 грн., що включає: суму боргу - 3 446 806,31 грн., інфляційне збільшення - 2 480 352,64 грн. та 3% річних - 194 909,81 грн..

Обґрунтовує позов тим, що 05 березня 2013 року відповідач взяв у нього в борг 145 000 дол. США зі строком повернення до 31 грудня 2013 року, про що ним власноручно була складена розписка. Вказує, що у визначений розпискою строк відповідач зазначених коштів не повернув та добровільно сплачувати борг відмовляється, що змусило його звернутися до суду із цим позовом за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 3 641 716, 12 грн., за яких 3 446 806, 31 грн. основного боргу та 194 909, 81 грн. 3 % річних, а також 3622, 64 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання перед позивачем, на його вимогу зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2013 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 в борг 145 000 дол. США зі строком повернення до 31 грудня 2013 року, про що ним власноручно була складена розписка (а. с. 5).

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази повернення відповідачем взятих коштів повністю або частково.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. В підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка чи інший документ, що засвідчує передачу йому займодавцем певної грошової суми.

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідачем було порушено умови укладеного між сторонами договору позики у формі боргової розписки та взятих коштів не повернуто і ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що вказана розписка була складена ним під тиском з боку позивача, колегія суддів знаходить формальними та безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами, не ґрунтуються на нормах Закону та спростовуються матеріалами справи.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: