Справа № 299/2611/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

у участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 19 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Чернянської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, -

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 16.01.1979 року ним придбано в ОСОБА_3 будинок за адресою АДРЕСА_1. У тексті даного договору вказано, що будинок розташований на присадибній ділянці розміром 700 кв.м.. Раніше, наказом радгосп-заводу ім. Шевченка від 10.01.1979 року йому передано в постійне користування із земель ОСОБА_3 0,07 га земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1. Тобто, у його користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,14 га.. Однак, в 2014 році він дізнався, що рішенням №338 від 25.05.2010 року Черянською сільською радою затверджено технічну документацію із землеустрою щодо безоплатної передачі в приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 в розмірі 0,1208 га.. Цим же рішення ОСОБА_2 передано в приватну власність указану земельну ділянку. На підставі даного рішення видано відповідний державний акт серії НОМЕР_1. Проте, дане рішення та державний акт видані з порушенням чинного законодавства та порушують його права. Зокрема, ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку частина з якої площею 0,07 га була в його постійному користуванні. Виходячи з наведеного і просив, задоволити позовні вимоги.

Рішенням Виноградівського районного суду від 19 грудня 2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про пропуск ним строку позовної давності, оскільки про рішення сільської ради та державний акт він дізнався тільки в 2014 році. Акт погодження меж спірної земельної ділянки він не підписував, можливо такий акт підписала дружина, не розібравшись у ситуації.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 16.01.1979 р., на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, /а.с.32-34/, він придбав та набув права власності на будинок АДРЕСА_1, у тексті зазначеного договору вказано, що будинок розташований на присадибній ділянці розміром 700 кв.м. (0,07 га). Рішенням Чернянської сільської ради Виноградівського району від 12.09.1997 р., /а.с.19/, позивачу передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку розміром 0,07 га біля будинку.

Відповідно до рішенням №338 від 25.05.2010р. Чернянська сільська рада затвердила технічну документацію із землеустрою щодо безоплатної передачі в приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2, у розмірі 0,1208 га. та було передано в приватну власність указані земельні ділянки, і постановлено видати Державний акт на право власності, (п.2.2). На підставі даного рішення видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, (а.с. 23, 57).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем строку позовної давності.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки він відповідає наявним у справі матеріалам та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ідеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України визначають, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

У матеріалах справи наявний акт встановлення та погодження меж спірної земельної ділянки від 11.02.2010 року, який погоджено суміжним землекористувачем ОСОБА_1, а відтак, саме із цієї дати позивач повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що вказаний акт він не підписував, оскільки в акті навпроти прізвища суміжного землекористувача ОСОБА_1 міститься підпис і позивачем не спростовано належними доказами факт підписання ним акту. Зокрема, твердження апелянта про те, що можливо акт підписала його дружина нічим не підтверджено, є голослівним. Більше того, таке твердження зроблено у вигляді припущення, а тому, воно не береться до уваги.

Тобто, позивачем не спростовано належними та допустимим доказами презумпцію його обізнаності про порушене право ще в 2010 році, а відтак суд правомірно відмови у задоволенні позову через сплив строку позовної давності.

Якихось інших доводів, які б мали значення для правильного вирішення справи, зокрема, про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з установленого та керуючись нормами статей 303, 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 19 грудня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді