У Х В А Л А

17.11.2017 Справа №2-337/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді В.М. Братасюка

за участю секретаря О.П. Костиник

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі заяву про розяснення судового рішення ,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від Тернопільської області від 11 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої шкоди та усунення перешкод у здійсненні права власності, було вирішено, в тому числі, зобовязати ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_4 13 865 гривень завданої матеріальної шкоди.

Щодо змісту судового рішення в цій частині, позивачка ОСОБА_4 звернулася до суд з заявою про розяснення, на вирішення якої поставила наступне питання чи є вимога зобовязати відповідачку відшкодувати позивачці 13 865 гривень матеріальної шкоди вимогою майнового характеру, яка підлягає до виконання шляхом накладання стягнення на майно та кошти боржника.

Необхідність розяснення мотивує тією обставиною, що в ході примусового виконання виявилося різне розуміння змісту рішення суду, й державний виконавець ухвалив про повернення виконавчого документа без виконання, оскільки вважав рішення суду в частині зобовязання боржника вчинити дії (відшкодувати заподіяну шкоду) вимогою немайнового характеру.

Представник позивачки в судовому засіданні заяву підтримав та просить задовольнити; окремо зазначив, що незважаючи на відсутність виконавчого листа, з причини втрати, й на відсутність остаточного рішення суду щодо видачі дубліката виконавчого листа, зазначене не перешкоджає суду розглянути заяву про розяснення судового рішення, котре залишається невиконаним.

Відповідачка та її представник проти задоволення заяви заперечили, оскільки відсутній виконавчий документ про зобовязання ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_4 13 865 гривень завданої матеріальної шкоди, й окрім цього ухвалою апеляційного суду Тернопільської області було скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про видачу дублікату виконавчого листа з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції на новий розгляд. Відтак станом на дату судового розгляду питання вирішення дублікату виконавчого листа є відкритим, а тому відсутній сенс вирішувати питання розяснення судового рішення.

Окремо представник відповідача зазначив, що розяснення судового рішення у спосіб, котрий просить позивачка, є фактичною зміною змісту рішення з зобовязання вчинити дію, на стягнення коштів.

Вирішуючи заяву суд зазначає таке.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від Тернопільської області від 11 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої шкоди та усунення перешкод у здійсненні права власності, було вирішено, в тому числі, зобовязати ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_4 13 865 гривень завданої матеріальної шкоди. Цим же рішенням стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 51 гривню сплаченого судового збору, 120 гривень на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи та 2636, 92 гривні у відшкодування витрати на оплату експертного дослідження.

Станом на дату судового розгляду рішення суду є невиконаним.

24 березня 2017 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області складене повідомлення про повернення ОСОБА_4 виконавчого листа №2-337/11 від 02.11.2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про зобовязання ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_4 13 865 гривень завданої матеріальної шкоди, та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 51 гривню сплаченого судового збору, 120 гривень на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи та 2636, 92 гривні у відшкодування витрати на оплату експертного дослідження та 1279, 37 понесених витрат на правову допомогу.

Повернення мотивоване тією обставиною, що в одному виконавчому листі не можуть бути поєднані дві вимоги майнового та немайнового характеру.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області, від 08.11.2017 року, скасована ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2016 року про видачу дубліката виконавчого листа №2-337/11, з направленням матеріалів справи для вирішення питання на новий розгляд суду першої інстанції.

Як зазначає ЄСПЛ в рішенні «ОСОБА_5 проти України» (заява N 40450/04):

«51. Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

52. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ) (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі ОСОБА_6.) 980_223 …..

53. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії", N 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

54. Суд також повторює, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі ОСОБА_6; рішення у справі "Ромашов проти України"(Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року).»

А відтак суд констатує, що незважаючи, станом на дату судового розгляду, на невирішеність питання видачі дублікату виконавчого листа з примусового виконання рішення суду від 11.03.2013 року у справі №2-337/11, у стягувача ОСОБА_7 існує виправдане сподівання на захист свого права власності отримати присуджені судом кошти, й зважаючи на існуючий «досвід спілкування» з органами ДВС, результатом якого є повернення виконавчого документу без виконання, дійсно має місце різне розуміння змісту характеру рішення суду (майновий чи немайновий) в частині зобовязання особи вчинити певні дії.

Відповідно до ст.221 ЦПК України суд виносить ухвалу в якій розяснює рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно ще невиконане, і якщо рішення суд є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця.

Приписами статті 192 ЦК України гроші (грошові кошти) відносено до поняття «Річ. Майно» гроші (грошові кошти).

А тому визначений у рішенні суду у справі №2-337/11 від 11.03.2013 року обовязок ОСОБА_3 на відшкодування ОСОБА_4 13 865 гривень завданої матеріальної шкоди, безперечно є обовязком майнового характеру .

Разом з тим вимога позивачки розяснити спосіб виконання судового рішення шляхом накладання стягнення на майно або кошти боржника, є передчасною, оскільки, як зазначено вище, станом на дату судового розгляду відсутнє остаточне рішення суду про видачу дублікату виконавчого листа, а відповідно, й саме виконавче провадження.

Керуючись ст. 221 ЦПК України ,-

у х в а л и в :

Заяву задовольнити частково.

Розяснити ОСОБА_4, що рішення суду від 11.03.2013 року у справі № 2-377/11 в частині зобовязання ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_4 13 865 гривень завданої матеріальної шкоди, э вимогою матеріального характеру.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_6