Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/95/16-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПритватБанк» про встановлення відсутності права

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити відсутність права ПАТ «КБ «ПриватБанк» використовувати Умови надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифи при нарахуванні заборгованості за кредитним договором б/н від 10.12.2009 року.

На обґрунтування позову зазначив, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» нараховує йому заборгованість по вказаному договору посилаючись на те, що між банком і позивачем 10.12.2009 року укладено договір про надання банківських послуг, складовою якого є заява позичальника, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку. Оскільки позивач не підписував згадані умови, правила і тарифи, тому вважає, що у відповідача відсутнє право нараховувати заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, ненадання судом належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначає, що рішення не містить висновків суду щодо наявності у Банка права при нарахуванні заборгованості за кредитним договором використовувати Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, тарифи Банку, які позивачем не підписувались. Також суд не застосував до даних правовідносин Правову позицію висловлену Верховним Суду України у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015 року, яка стосується аналогічних правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом установлено, що 10 грудня 2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

Своїм підписом на заяві клієнта позивач засвідчив, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг та користування платіжною карткою, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, та підтвердив факт ознайомлення і погодження із зазначеними Умовами та Правилами, а також отримання від Банку кредитної карти та ПІН коду (а.с.9).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та Правила надання банківських послуг».

Тобто, Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, які, таким чином, отримують доступ до всіх послуг банку.

Підписавши 10 грудня 2000 року Заяву про отримання кредиту, ОСОБА_2 приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк» Умов та Правил надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах і Правилах надання банківських послуг та користування платіжною карткою, Тарифах, і укладення кредитного договору саме таким чином не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Згідно п.6.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до п. 6.6. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 6.7 Умов та Правил власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Згідно п.8.6. Умов та Правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Також п.5.4 Правил користування платіжною картою передбачено, що за користування Кредитом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів в році (а.с.10-13 цивільної справи № 289/2236/13-ц).

Під час розгляду справи було встановлено, що взяті на себе зобов'язання банк виконав, надавши позивачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який протягом дії кредитної картки збільшувався до 15000 грн. Разом з тим, ОСОБА_2 кредит своєчасно не погашав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.03.2014 року, яке залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Житомирської області від 28.05.2014р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 р., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.12.2009 року в розмірі 25 919 грн. 04 коп. (а.с.103,122,163,164,193,194 цивільної справи № 289/2236/13-ц).

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами існують кредитні правовідносини, які виникли на підставі укладеного між ними 10 грудня 2009 року договору приєднання, умови якого ОСОБА_2 належним чином не виконував, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову через наявність у Банка права на використання при нарахуванні заборгованості за кредитним договором вказаних Умов і Правил надання банківських послуг та користування платіжною карткою, а також Тарифів є вірним.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України висловлену у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015 року є безпідставним, оскільки вона стосується інших фактичних обставин і правовідносин, зокрема, збільшення строку позовної давності, при якому дійсно має бути погодження клієнта банка (ст. 259 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться до повторень обставин справи, викладених у позовній заяві, та цитування норм діючого законодавства і не спростовують правильність висновків суду.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: