Справа № 344/7371/16-ц
Провадження № 2/344/473/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів за користування коштами та три проценти річних за договором позики від 30.08.2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся в червні 2016р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів за користування коштами та три проценти річних за договором позики від 30.08.2014 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що 30.08.2014 року позивач надав за договором позики грошові кошти відповідачу на суму 33000 доларів США, під 2% (700 доларів) в місяць, терміном повернення всієї суми до 01.12.2014 року, проте кошти відповідачем не повернуто.

Відповідач та її представник в судових засіданнях частково визнали позовні вимоги, а саме в частині заборгованості по тілу позики, яка залишилась після передачі позивачу цінного майна в 2015 році.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.08.2014 року позивач надав за договором позики грошових коштів відповідачу суму 33000 доларів США, під 2% (700 доларів) в місяць, терміном повернення всієї суми до 01.12.2014 року (а.с.25).

За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Факт укладання договору у вигляді розписки свідчить про отримання цього ж дня позичальником всієї грошової суми.

Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розпискою передбачено надання позики до 01.12.2014 року.

Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору позики письмових доказів (оригіналу розписки), суд дійшов висновку, що ці докази є підтвердженням факту укладення сторонами договору позики, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч.2 ст.11 ЦК України. Це також визнала і відповідач.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписки свідчать про їх укладення відповідно до вимог ст..1046 ЦК України.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

Оскільки, примірник оригіналу договору позики позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позика не повернута повністю.

Відповідач заперечила такий факт неповернення коштів, оскільки нею у 2015 році з її пояснень надано матеріальні цінності (які саме суду не зазначено, перелік не надано), на суму, яка з її слів, перевищує заборгованість щодо даної позики. Проте, ні перелік майна, ні його вартість, ні факту приймання передачі між сторонами такого, суду не надано, а представник позивача заперечив такий факт передачі будь-якого майна. Тому доводи відповідача не є підтвердженими, а тому не враховуються судом.

Станом на 28.03.2017 року, на день прийняття рішення суду, курс валют НБУ встановлений 27,153547 грн. за 1 долар США, а тому з врахуванням клопотання сторони позивача застосувати курс НБУ на день прийняття рішення, сума заборгованості по тілу позики у сумі 33000 доларів США складає 896067.05грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

При цьому, суд враховує вимоги постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» п.14, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Що стосується стягнення нарахованих позивачем 3% річних в сумі 1482.5 доларів США за період з 02.12.2014р. по 31.05.2016р., а в еквіваленті на час ухвалення рішення 40255.13грн., то дані вимоги є такими що підлягають задоволенню.

Так, згідно частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Щодо стягнення відсотків за договором позики, то за вимогами ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договором не встановлено такий розмір, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. А тому вимоги в цій частині позову 14700 доларів США, в грошовому еквіваленті до гривні 399157.14грн. за період з 01.09.2014р. по 31.05.2016р., є також обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 625, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,60,88, 209, 212- 215ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м.Івано-Франківськ, вул.. Кармелюка 21, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, борг за договором позики від 30.08.2014 року в загальному розмірі 1335479 грн 32 коп (один мільйон триста тридцять пять тисяч чотириста сімдесят девять гривень 32 копійки), з яких 33000 (тридцять три тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 896067,05 грн. (вісімсот девяносто шість тисяч шістдесят сім гривень 05 копійок) борг по сумі позики, 14700 (чотирнадцять тисяч сімсот) доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 399157,14 грн (триста девяносто девять тисяч сто пятдесят сім гривень 14 копійок) проценти за користування коштами, 1482,50 доларів США (одна тисяча чотириста вісімдесят два долари 50центів США), що в гривневому еквіваленті складає 40255,13 грн (сорок тисяч двісті пятдесят пять гривень 13 копійок) 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м.Івано-Франківськ, вул.. Кармелюка 21, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6890 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.