Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/1153/17 Головуючий у 1-й інстанції Герасименко С.Г.
Номер провадження 22-ц/778/2849/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.

суддів: Маловічко С.В.

ОСОБА_2

за участі секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року у справі за позовом Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу надміру виплаченої пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу надміру виплаченої пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні з 15 січня 2009 року як пенсіонер та отримує пенсію за віком.

28 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до управління із заявою про здійснення перерахунку пенсії після звільнення та додатково надала копію трудової книжки. Відповідно до наданої заяви та документів, ОСОБА_3 було проведено перерахунок, проте при його здійсненні, програмним забезпеченням було невірно сформовано фіксовану суму індексації з кодом виплати 827 у розмірі 184,11 грн. Після приведення пенсійної справи у відповідність до вимог діючого законодавства виникла переплата у розмірі 1104,66 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути із ОСОБА_3 на свою користь суму переплати пенсії у розмірі 1104,66 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Шевченківське обєднання управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ( а.с. 65 ) до апеляційного суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_3 коштів у сумі 1104,66 грн., які є пенсійною виплатою, та наявності рахункової помилки з боку позивача, а тому відповідно до ст. 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 перебуває на обліку з 15.01.2009 року як пенсіонер та отримує пенсію віком (а.с. 3).

28 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до управління із заявою про здійснення перерахунку пенсії після звільнення та додатково надала копію трудової книжки (а.с. 4).

Відповідно до наданої заяви та документів, ОСОБА_3 було проведено перерахунок пенсії (а.с. 5).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона судового процесу зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Положеннями ст. 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

З аналізу наведеного вбачається, що повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14).

Доводи апеляційної скарги про наявність рахункової помилки та необхідність стягнення з відповідача суми позову на підставі ст.ст. 1212, 1215 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У ст. 1215 ЦК України відсутнє визначення поняття "рахункова помилка". У Кодексі законів про працю України міститься згадка про лічильну помилку при виплаті заробітної плати, що на думку колегії суддів є синонімічним до поняття "рахункова помилка".

У постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 2009 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем не доведено, що переплата пенсії сталася внаслідок рахункової помилки та що відповідач набуваючи переплату у сумі 1104,66 грн. діяв недобросовісно.

Не вірне сформування програмним забезпеченням фіксованої суми індексації з кодом виплати «827» у розмірі 184,11 грн. не може вважатись рахунковою помилкою.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не довів факт недобросовісності щодо отримання спірних коштів з боку відповідача.

Рішення суду відповідає ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення"згідно якої суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Суди дійшли вірного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо подання відповідачем неправдивих даних, які стали підставою для призначення та виплати їй пенсії з підвищеним розміром або зловживання з її боку. При цьому пенсійний фонд не довів, що ним допущено саме рахункову помилку при нарахуванні пенсії.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: