Справа 688/2340/17
№ 2/688/988/17
Рішення
іменем України
13 листопада 2017 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Варави О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що з 26.11.1999 року у військовій частині на посаді начальника сховища проходив службу ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. За життя ОСОБА_6 була виявлена нестача по виробах, які знаходилися на матеріально-відповідальному зберіганні останнього. Сума нестачі становила 18 945,38 грн., з якої ОСОБА_6 виплачено 11 224,27 грн. Залишок невідшкодованої суми нестачі становить 7 721,11 грн., яку позивач просив стягнути з спадкоємця ОСОБА_6 ОСОБА_2 .

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.10.2017р. до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 .

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшила та просила стягнути з відповідачів, як спадкоємців ОСОБА_6 , суму нестачі, виявлену за життя та після смерті ОСОБА_6 в розмірі 844 419,43 грн. ( 836698,32+7721,11). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в липні 2017 року військовій частині стало відомо, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є мати ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 , які зобов`язані відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана військовій частині спадкодавцем ОСОБА_6 .

Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду та у справі відсутні докази заподіяння ОСОБА_6 майнової шкоди.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 26.11.1999 року у військовій частині НОМЕР_1 проходив військову службу за контрактом прапорщик ОСОБА_7 на посаді начальника сховища мобілізаційної групи. Наказом командувача військ Західного ОК від 07.08.2003р. №62-ПМ прапорщика ОСОБА_6 було призначено на посаду начальника сховища «НЗ» даної мобілізаційної групи.

Відповідно до директив Міністерства оборони України від 30.06.2004 року №Д-3121/2015 та командувача військ Західного ОК від 19.07.2004 року №Д-15/1/0105 мобілізаційна група виведена зі складу частини, а замість неї введено відділ зберігання (військово-технічного майна). Наказом командувача військ Західного ОК №72-ПМ від 08.09.2004 р. прапорщика ОСОБА_6 призначено на посаду начальника цього відділу, де він проходив службу до 15.06.2015р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 109 від 15.06.2015 р. прапорщика ОСОБА_6 виключено із списків частини у зв`язку із смертю.

На підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2012р. №488 та від 24.09.2012 року №528 проведені службові розслідування по факту виявлення вскриття двох одиниць виробів МТО-В та однієї одиниці 2В7М2 в сховищі №1 та вскриття виробів МРТС та 9В845 у сховищі №2/2 відділу зберігання військово-технічного майна.

Відповідно до акта службового розслідування від 25.10.2013р. встановлено, що начальник сховища відділу зберігання військово-технічного майна прапорщик ОСОБА_6 , у порушення вимог нормативно-правових актів, не забезпечив належну схоронність та облік військового майна, формально підійшов до приймання виробів 9В845А, 9В845В, МРТС, МТО-В, 2В7М2-Р, ТП-11М, в повному обсязі не перевірив їх комплектність, не здійснював якісне опломбування вказаних виробів, допускав у сховища №1/1 та №2/2 інших працівників та військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , без належного контролю за їх діями, в результаті чого вищевказані вироби були розкомплектовані. На підставі довідки щодо визначення суми нестачі по виробах, які знаходяться на матеріально-відповідальному зберіганні у начальника сховища прапорщика ОСОБА_6 сума нестачі становила 18945 грн. 38 коп., а всього нестача становила 19089 грн.

Відповідно до п. 31 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 року №748, відповідальність за нестачу військового майна несе матеріально-відповідальна особа.

За результатами розслідування винесений наказ командира частини НОМЕР_1 від 28.10.2013 року №514 (зі змінами: наказ №531 від 05.11.2013 року, наказ №457 від 28.10.2014) про утримання з грошового забезпечення ОСОБА_6 18945,38 грн. завданих збитків.

Відповідно до розрахунку військової частини за період з січня 2014 року по травень 2015 року із заробітної плати ОСОБА_6 утримано 11 224 грн. 27 коп. Залишок невідшкодованої суми нестачі відповідно до записів у книзі грошових стягнень і нарахувань становить 7721 грн. 11 коп.

Отже, за життя ОСОБА_6 визнавав майнову шкоду, заподіяну державі в сумі 18945,38 грн., добровільно погодився її відшкодувати, з указаною сумою нестачі погоджувався, не оскаржував, відшкодував частково.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України пред`явлення вимог, які є присічними (преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Як слідує з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом, спадкоємцями всього майна померлого в рівних частках є його матір ОСОБА_2 , та малолітній син ОСОБА_5 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 , які звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 24.11.2015р. та 02.02.2016р. отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

12 липня 2017 року військовою частиною НОМЕР_1 направлено до Шепетівської міської державної нотаріальної контори запит стосовно можливих спадкоємців ОСОБА_6 , на що 18.07.2017р. отримали письмову відмову.

Таким чином, в частині стягнення шкоди в сумі 7721,11 грн. позивачем пропущено строк на звернення до суду, що визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів 14 серпня 2017 року, тобто у строк, що перевищує два роки після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини позбавляють кредитора права вимоги до спадкоємців, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Щодо стягнення шкоди, яка виявлена після смерті ОСОБА_6 , суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Згідно з вимогами ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність; відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи; рішення про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок нестачі військового майна, і про ступінь відповідальності винних осіб приймається на підставі матеріалів інвентаризації, під час проведення якої встановлено причини, розмір шкоди та винних осіб, або результатів розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено, що на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 04.08.2015р. №362, від 12.10.2015р. №450 (зі змінами), від 23.02.2016р. №85, від 26.09.2016р. №522, з метою приведення обліку військового майна до вимог наказу Міністра оборони України від 24.12.2010 №690 (зі змінами) «Про затвердження Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України», у період з 04.08.2015р. по 01.06.2017р. здійснювався прийом військового майна, яке перебувало на відповідальному зберіганні колишнього начальника сховища прапорщика ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди зі спадкоємців ОСОБА_6 , військова частина НОМЕР_1 посилалася на акт службового розслідування.

Відповідно до акта службового розслідування по факту недоліків виявлених при прийомі військового майна у відділі зберігання військово-технічного майна від 31.07.2017 року виявлена нестача у розмірі 836698,32 грн. та занесена до книги нестач частини по службі ракетно-артилерійського озброєння.

При цьому, як видно зі змісту вказаного акта, комісія неодноразово допускала помилки в актах прийому та оцінки майна, інвентаризація військового майна проведена вибірково, помилково визначали залишкову вартість майна, при цьому в акті зазначено, що виникнення нестачі достеменно встановити не має можливості у зв`язку зі смертю матеріально-відповідальної особи.

Як слідує з акта службового розслідування, службовими особами військової частини належним чином не виконувалися вимоги чинного законодавства. Так, за усним наказом командира військової частини відразу після смерті ОСОБА_6 сховища з технікою та військовим майном, які були закріплені за останнім були запечатані внутрішньою перевірочною комісією частини, прийом техніки і майна не був розпочатий негайно, а лише через 1,5 місяця після інциденту, тобто своєчасність обліку майна забезпечена не була. Відповідно до наказу командира військової частини від 04.08.2015р. №362 комісіями військової частини розпочато прийом військового майна, яке перебувало на відповідальному зберіганні ОСОБА_6 . Перший акт про нестачу майна складений 30.09.2015р., а службове розслідування призначено лише 30.03.2016р. Акти прийому техніки та військового майна ОСОБА_6 у військовій частині відсутні, частина з них знищена, частина втрачена. Інвентаризація майна за життя ОСОБА_6 проводилася формально. Комісія якісний стан та комплектність військового майна не встановила, дійсних обсягів нестачі не виявила.

У зв`язку з викладеними порушеннями, заступник командира військової частини запропонував опрацювати інспекторське посвідчення для списання даної суми нестачі відповідно до п. 4.9 Порядку списання військового майна в Збройних Силах України.

Будь-яких інших доказів, крім акту службової перевірки та довідки про нарахування нестачі, які б підтверджували вину померлого ОСОБА_6 у заподіянні шкоди військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, первинних даних бухгалтерського обліку, матеріалів інвентаризацій, які б виявили причини, розмір шкоди та винних осіб, в матеріалах справи не має.

Інвентаризаційні відомості наявності майна ОСОБА_6 станом на 01.01.2015р. не є належними доказами у справі, позаяк інвентаризація була проведена формально, без фактичної перевірки майна в наявності, що суперечить Положенню про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 №748.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів, що саме ОСОБА_6 , за життя, допустив нестачу військового майна на суму 836698,32 грн., а тому відсутні підстави для стягнення шкоди з спадкоємців останнього.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1231, 1281 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 про відшкодування шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Ю. Цідик