Номер провадження: 22-ц/785/7605/17
Номер справи місцевого суду: 522/4050/16-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В. Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року,-

встановила:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про вселення та у подальшому уточнила позовні вимоги та остаточно звернулася з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 1996 року вона проживала однією сім'єю із відповідачем, під час якого вони спільно придбали квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 284,3 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3 В 2011 році через погіршання стосунків вони припинили сумісне проживання, відповідач почав чинити їй перешкоди у користуванні квартирою, і вона разом із дитиною вимушена орендувати житло, витрачаючи на це чималі кошти, до квартири вони потрапити не можуть, дитина в такий спосіб позбавлена батьком можливості користуватися житлом, тому вона вимушена звернутися до суду.

Позивач остаточно просила суд усунути перешкоди ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні житлом та вселити ОСОБА_3, у квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено .

Вселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551 грн. 21 коп. ( т.1 а.с. 193-198 ).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_5, який не брав участі у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, в позові відмовити (т.2 а.с.155-160 ).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що права дитини на житло порушені, відтак є підстави для її вселення.

Такий висновок суду ґрунтується на законі, судом правильно встановлені фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.05.2002 року та свідоцтвом про визнання батьківства серія НОМЕР_1 від 21.05.2002 року (т.1 а.с.13, 14).

В 2003 році ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір про дольову участь у будівництві житла - квартири АДРЕСА_1, яка складається з п'яти кімнат, загальною площею 284,3 кв.м. (а.с.27-28,т.1).

31.01.2008 року на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_4 видане свідоцтво про право власності на квартиру в рівних частках , право власності зареєстроване 12.02.2008 року (т.1 а.с.25,26).

ОСОБА_2 разом із дитиною в спірній квартирі не проживає, без перешкод потрапити до неї не може, на час вирішення справи дитина разом із матір'ю проживають за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.107).

З матеріалів справи вбачається, що 13.04.2016 року ОСОБА_2 зверталась з заявою щодо встановлення осіб тих, хто фактично проживає в спірній квартирі, в зв'язку з неможливістю вселення .

За наслідками перевірки встановлено, що станом на 18.04.2016 року в квартирі проживає довірена особа ОСОБА_7, який «доглядає» за квартирою з метою збереження коштовних речей власників квартири на час відсутності ОСОБА_4, який сам перебуває за межами України, час від часу в ній залишається на ніч, за дорученням сплачує комунальні витрати (т.1 а.с.98,152-160).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до положень Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст. 64 і ч. 1 статті 156 Житлового кодексу УРСР). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У відповідності до ст.141-142 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Статтею 18 ч.1 СК України також передбачено що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права та інтересу.

Сторони є батьками дитини, співвласниками майна, кожному з яких в рівних частках належить право власності на квартиру, спірна квартира є місцем реєстрації неповнолітньої дитини, була місцем її проживання до того, як між її батьками виникли суперечки, що не спростовано відповідачем, відтак законні підстави для позбавлення її права користування житлом відсутні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, вірно виходив з того,що права неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,порушені та підлягають захисту ,шляхом її вселення у спірну квартиру.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення,яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо належності спірної квартири ОСОБА_5 не заслуговують на увагу , оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи ,а саме договором про долеву участь в будівництві житла № 258/3 від 11.08.2003 року (т.1 а.с.27-28), актом передачі прийому квартири від 27.12.2007 року (т.1 а.с.29),свідоцтвом про право власності на квартиру НОМЕР_2 від 31.01.2008 року (т.1 а.с.25)., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер витягу 177702329 від 12.02.2008 року (т.1 а.с.26), , Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47438340 від 12.11.2015 року та № 97937984 від 20.09.2017 року (т.1 а.с.37,т.2 а.с.200).

Колегія суддів, не приймає до уваги, надану ОСОБА_5 копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 32795670 від 11.11.2013 року ,про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 з 12.12.2008 року належить ОСОБА_5, оскільки матеріали справи не містять ,а ОСОБА_5 всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази скасування або визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 31.01.2008 року (т.1 а.с.25) та спростовується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47438340 від 12.11.2015 року та № 97937984 від 20.09.2017 року (т.1 а.с.37, т.2 а.с.200).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі ,оскільки такі доводи є припущенням .Позивач звертаючись з позовом до суду діяла в інтересах неповнолітньої доньки, тому обґрунтовано звернулася до суду з позовом щодо захисту прав неповнолітньої дитини.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про відкриття провадження у справі , вірно відкрив провадження у справі.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що виконавчий лист був виданий на ім'я ОСОБА_2 ,проте за цим виконавчим документом вселяється ОСОБА_3, оскільки такий довід не має правового значення при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_5

Інших доводів ,які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі ОСОБА_5 не наведено.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,п.1 ч.1 ст.307,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова