Справа № 175/1986/17
Рішення

Іменем України

(заочне)

13 жовтня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря - Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Слобожанське Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «РІЕЛТІС ГРУП», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства «РІЕЛТІС ГРУП» про визнання права власності. На обґрунтування своїх позовних ОСОБА_1 посилалася на те, що 14.06.2017 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики за яким вона передала йому в борг 5000000 гривень. Також для належного забезпечення виконання зазначеного договору позики між ними було укладено договір іпотеки за яким ОСОБА_3 передав в іпротеку ОСОБА_4 нижчезазначене майно: нежитлове приміщення, поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв.м., 301-311, 313-319, загальною площею 445,9 кв.м., 402-404, загальною площею 37,4 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, 20А. Також позивач посилається на преюдицію рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2017 року по цивільній справі №175/2161/17 яким: за нею в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 14.06.2017 року та на підставі договору іпотеки від 14.06.2017 року було визнано право власності на вищезазначене майно, яке було предметом іпотеки та яке раніше належало боржнику, ОСОБА_3. Цим же рішенням було припинено право власності ОСОБА_3 на вищезазначене майно. В частині визнання за ОСОБА_4 права власності на належну боржнику квартиру АДРЕСА_1 зазначеним рішенням суду їй було відмовлено. Позивач зазначає, що визнання за нею судом права власності на частину майна боржника,ОСОБА_3, повністю не відновило її права, адже вартість нежитлового приміщення менше ніж 5000000 гривень, я вона надавала вборг. Тому вона просила суд визнати за нею право власності з інших правових підстав на квартиру АДРЕСА_1. Також 30.08.2017 року позивач звернулася до державного реєстратора з заявою про реєстрацію за нею права власності на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2017 року по цивільній справі №175/2161/17 на нежитлове приміщення, поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв.м., 301-311, 313-319, загальною площею 445,9 кв.м., 402-404, загальною площею 37,4 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, 20А. Проте з'ясувалося, що воно за цей короткий час було вже декілька разів перепродано. А саме: спочатку 01.06.2017 року ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу зазначеного майна з Приватним підприємством «РІЄЛТІС ГРУП», який 01.06.2017 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу, ОСОБА_5 Потім 09.10.2017 року між Приватним підприємством «РІЄЛТІС ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 34/100 частини зазначеного майна, який 09.10.2017 року теж було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу, ОСОБА_5 В цей же день(09.10.2017 року) між Приватним підприємством «РІЄЛТІС ГРУП» (у власності якого залишилося 66/100 частини спірного майна) та ОСОБА_2 (співвласником 34/100 частини спірного майна) у того ж нотаріуса було укладено Договір про поділ нерухомого майна у натурі зі зміною форми власності. З врахуванням зазначеного позивач просила в порядку ст. 292 ЦК України визнати за нею право власності на належне їй на підставі судового рішення нежитлове приміщення, адже воно не визнається відповідачами, та на вищезазначену квартиру у рахунок повного погашення ОСОБА_3 перед нею заборгованості за договором позики від 14.06.2017 року. Такожпозивач просила скасувати записи про останні реєстрації права власності на спірне майно за його останніми володільцями.

Позивач у судове засідання не з'явилася, до суду заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій свої позовні вимоги підтримувала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися та були повідомлені належним чином. Заперечень проти позову та інших заяв чи клопотань від них до суду не надходило.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2017 року по цивільній справі №175/2161/17 за ОСОБА_1 в рахунок погашення перед нею заборгованості ОСОБА_3 у розмірі 5000000 гривень за договором позики від 14.06.2017 року з врахуванням договору іпотеки від 14.06.2017 року було визнано право власності на нежитлове приміщення, поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв.м., 301-311, 313-319, загальною площею 445,9 кв.м., 402-404, загальною площею 37,4 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Європейська, 20А. У визнанні за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 їй було відмовлено. Зазначені обставини відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування.

Разом з позовною заявою позивач надала до суду наступні докази: копію Договору про поділ нерухомого майна у натурі із зміною форми власності від 09.10.2017 року; копію Договору купівлі-продажу частки нерухомого майна від 09.10.2017 року; копію відповіді суду державному реєстратору Дібровської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

З наданих позивачем доказів вбачається, що 01.06.2017 року ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного майна з Приватним підприємством «РІЄЛТІС ГРУП», який 01.06.2017 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу, ОСОБА_5Потім 09.10.2017 року між Приватним підприємством «РІЄЛТІС ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 34/100 частини зазначеного майна, який 09.10.2017 року теж було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу, ОСОБА_5 В цей же день(09.10.2017 року) між Приватним підприємством «РІЄЛТІС ГРУП» (співвласником 66/100 частини спірного майна) та ОСОБА_2 (співвласником 34/100 частини спірного майна) у того ж нотаріуса було укладено Договір про поділ нерухомого майна у натурі зі зміною форми власності.

Відповідно до положень п.3,4 ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України («Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину»): «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України («Недійсність правочину»): «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.»Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи положення п.3,4 ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку», положення ч.1 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України, а також ту обставину, що позивач була іпотекодержателем спірного майна, яке було обтяжено іпотекою та не могло бути відчужене ОСОБА_3 без її згоди,суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна: нежитлового приміщення, поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, 301-311, 313-319, 402-404, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Європейська, будинок №20А, який посвідчений 01.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №1997.Також враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вищезазначене нежитлове приміщення.

Відповідно до розяснень п. 10 ППВСУ № 9 «Про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року норма частини першої статті 216 ЦК ( 435-15 ) не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК (435-15 ). Вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач не заявляла.

Суд враховує, що Договір купівлі-продажу від 09.10.2017 року та Договір про поділ нерухомого майна у натурі зі зміною форми власності 09.10.2017 року, укладені між Приватним підприємством «РІЄЛТІС ГРУП» та ОСОБА_2, є похідними від договору купівлі продажу від 01.06.2017 року. Тому враховуючи розяснення п. 10 ППВСУ № 9 «Про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року не має необхідності визнавати недійсними інші правочини, укладені відповідачами після першого недійсного правочину. А тому суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування записів про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майна за його останніми незаконними власниками (відповідачами) без визнання недійсними правочинів, на підставі яких за кожним із них було зареєстровано це право власності.

Щодо вимоги позивача про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні. Адже позивач замість виконання нею свого обовязку доказування, встановленого положеннями ч.1 ст.60 ЦПК України, обмежилася посиланням на приюдицію рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2017 року по цивільній справі №175/2161/17 та не надала суду жодних оцінок чи розрахунків, які б свідчили, що вартість спірного майна боржника, на яке за рішенням суду за нею було визнано право власності,менша розміру боргу 5000000 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись п.3,4 ч.3 ст.9 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 3, 15, 16,203,215 ЦК України, ст.ст. 57-60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «РІЕЛТІС ГРУП» про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна: нежитлового приміщення, поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, 301-311, 313-319, 402-404, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Європейська, будинок №20А, посвідчений 01.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №1997.

Скасувати запис №22738116 від 09.10.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію права власності за Приватним підприємством «РІЕЛТІС ГРУП» () на нежиле приміщення поз. 301-311, 313-319, 402-404, яке розташовано за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Європейська, будинок №20А.

Скасувати запис № 22738377 від 09.10.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1)на нежиле приміщення поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Європейська, будинок №20А.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) право власності на нежитлове приміщення, поз. 101-107, 111-114, 124-130, 132-135, загальною площею 251,2 кв.м., 301-311, 313-319 загальною площею 445,9 кв.м., 402-404, загальною площею 37,4 кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Європейська, будинок №20А.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, тобто до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя А.М. Шабанов

Провадження № 2/175/800/17