У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчо служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про тимчасову заборону у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання ним своїх зобов'язань перед ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 51556125,

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчо служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 21 вересня 2017 року звернувся в суд із поданням про встановлення тимчасового обмеження для ОСОБА_1 у праві виїзду за межі до повного виконання ним своїх зобов'язань по сплаті заборгованості перед ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №51556125 на суму в розмірі 5341847,08 гривень.

Подання обґрунтовується тим, ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №51556125 виконав свої зобов'язання перед Стягувачем лише частково, з грудня 2016 року непогашеною перед ОСОБА_2 залишається сума в розмірі 486918,88 гривень, від сплати якої боржник ухиляється, на зв'язок з державним виконавцем не виходить, виконанню рішень не сприяє, а його виїзд за межі України може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

За таких обставин захист прав та інтересів стягувача, як зазначає державний виконавець, стане неможливим без вжиття заходів обмеження щодо ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні представник Стягувача підтримав подання державного виконавця, звертаючи увагу суду на те, що Боржник протягом усього часу як розгляду справи по суті, так і виконавчого провадження, вчиняв дії спрямовані на їх затягування. Крім того, представник Стягувача зазначив, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим документом на сьогодні не скасована, а тому Боржник зобов'язаний її виконувати.

Представник Боржника у виконавчому провадженні зазначив про безпідставність подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, наполягаючи на тому, що той добровільно і у повному обсязі виконав свої зобов'язання перед Стягувачем, сплативши на його користь всю суму заборгованості в розмірі 5341847,08 гривень, яку перерахував на депозитний рахунок, зазначений державним виконавцем у своїй вимозі. Той факт, що державний виконавець протиправно, на думку Боржника, частину сплачених ОСОБА_1 коштів відніс на сплату виконавчого збору, не може вважатись підставою для висновку про ухилення Боржника від виконання судового рішення на суму утриманого виконавчого збору. Представник Боржника зазначив, що такі дії державного виконавця є предметом оскарження в Окружному адміністративному суді, і у випадку відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, сума виконавчого збору буде добровільно сплачена на користь органу виконавчої служби. Представник Боржника також зазначив, що окремою підставою для відмови у задоволенні подання є те, що в межах виконавчого провадження державним виконавцем було арештовано майно ОСОБА_1, загальна вартість якого в декілька разів перевищує суму заборгованості, і жодних дій, спрямованих на звернення стягнення на арештоване майно державним виконавцем не здійснювалось.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, про розгляд повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 5341847,08 гривень.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані невиконані зобов'язання, а також якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Частиною 1 статті 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Оцінюючи обґрунтованість поданого клопотання, суд бере до уваги наступні обставини.

06 липня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчо служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрите виконавче провадження №51556125 за виконавчим листом Солом'янського районного суду м. Києва від 17.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 5341847,08 гривень.

В той же час, судом встановлено, що 30 травня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до закінчення касаційного провадження було зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2016.

Тобто на день відкриття виконавчого провадження виконання цього рішення суду зупинене.

На підставі вказаної ухвали ВССУ державний виконавець постановив ухвалу від 02.08.2016 про зупинення виконавчого провадження, і відновлене воно було 31.10.2016.

Того ж дня - 31 жовтня 2016 року - державним виконавцем була складена вимога, адресована ОСОБА_1, про виконання зобов'язань перед ОСОБА_2 та встановлено строк для добровільного виконання протягом 10 днів з дня винесення даної вимоги.

В матеріалах наявне письмове повідомлення ОСОБА_1 від 11.11.2016, яким він повідомив державного виконавця про намір добровільно виконати судове рішення кількома платежами, у зв'язку з чим просив не стягувати виконавчий збір.

Так, в період з 11.11.2016 по 26.12.2016 ОСОБА_1 було сплачено на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби суму в розмірі 5341847,08 гривень з призначенням «Виконання вимоги виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 17.05.2016 у справі №760/27471,14-ц», що відповідало розміру його зобов'язань перед Стягувачем.

В той же час державним виконавцем було прийнято рішення про утримання з коштів, які надходили від ОСОБА_1, 10% в якості виконавчого збору, у зв'язку з чим загальна сума утримань становила 486918,88 гривень, і сама так заборгованість за розрахунком державного виконавця рахується за ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 з того часу.

Суд звертає увагу на те, що правомірність стягнення державним виконавцем виконавчого збору з ОСОБА_1 за рахунок платежів, здійснених тим в період з 11.11.2016 по 26.12.2016 є предметом оскарження в Окружному адміністративному суді м. Києва, а тому в даному провадженні не оцінюється.

В той же час, цільове призначення платежів, зазначене ОСОБА_1 у платіжних дорученнях про сплату відповідних сум, свідчить про його намір в повному обсязі погасити заборгованість саме перед ОСОБА_2, а тому суд не має підстав для висновку про наявність в його діях ознак ухилення від виконання зобов'язань за виконавчим документом.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження, копії яких долучені до клопотання, вбачається, що в межах виконавчого провадження на майно ОСОБА_1 був накладений арешт з метою забезпечення виконання судового рішення, проте інформація про дії Боржника, спрямовані на перешкоджання зверненню стягнення на таке майно, та й взагалі інформація про дії державного виконавця, спрямовані на таке стягнення, у справі відсутня.

Таким чином, державним виконавцем на було забезпечення вжиття заходів з метою примусового виконання рішення шляхом реалізації наявного у ОСОБА_1 арештованого майна. Такі обставини додатково свідчать про відсутність підстав для задоволення подання про обмеження у праві виїзду боржника за межі України, враховуючи можливість вчинення інших виконавчих дій, спрямованих на досягнення виконання рішення.

Відтак, подання державного виконавця слід визнати необґрунтованим та у його задоволенні відмовити.

Керуючись статтями 6-8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця про обмеження громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: