Справа № 459/3567/16-ц
Провадження № 2/459/278/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 березня 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 26240,50 грн. кредитної заборгованості та 1378 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.02.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 200802577, у відповідності до якого банк надав останньому кредит на суму 28796 грн. Зазначає, що 22.12.2014 року даний банк на підставі договору факторингу відступив позивачеві права й обовязки за вище вказаним кредитним договором. Вказує, що відповідач умови договору належно не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість по тілу кредиту у розмірі 20196,20 грн., по несплаченим відсоткам 1,44 грн. та по комісії за розрахункове обслуговування кредиту у розмірі 6042,86 грн., всього на суму 26240,50 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, оцінивши докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем 10.02.2014 року було укладено кредитний договір № 200802577 на суму 28796 грн. на строк до 10.02.2017 року з розміром процентної ставки 0,01% річних (п. 1 договору).

Як вбачається з договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року та додатків до нього, ПАТ «ОТП Банк» передав позивачеві право грошової вимоги до відповідача (п. 1 договору).

Згідно листа від 05.01.2015 року, опису вкладення у цінний лист, позивач скеровував на адресу відповідача повідомлення про укладення договору факторингу, зміну кредитора та розмір заборгованості з реквізитами для її погашення.

Як видно з розрахунку заборгованості за вище вказаним кредитним договором станом на 24.11.2016 року, розмір останньої становить 26240,50 грн., що складається з: 20196,20 грн. залишку заборгованості за кредитом; 1,44 грн. відсотків за користування кредитом; 6042,86 грн. суми комісії.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положення ч.1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

В силу вимог ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною першою статті 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що відповідачем не було дотримано умов укладеного договору, тобто зобовязання не були виконані належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Поряд з цим, відповідно до п. 1.4.4. кредитного договору, за управління кредитом позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений у графіку платежів, що є невідємною частиною цього договору. У випадку дострокового повернення кредиту, комісія за управління кредитом сплачується за фактичний час користування кредитом.

Відтак, даний пункт договору встановив комісію за управління кредитом. Сума комісії, заявлена до стягнення, становить 6042,86 грн.

Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена ним у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16, звернув увагу, що «… положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним».

Суд звертає увагу, що у даній справі згідно п. 1.4.4 кредитного договору встановлено комісію за управління кредитом. Позивачем нн зазначено, у чому полягає сутність цієї послуги. Більше того, виходячи з пункту 3.6 вище згаданих Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, суд вважає, що даною комісією банк встановив платіж, який споживач має сплачувати на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, що є не припустимо і суперечить законодавству. Відтак суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення заявленої суми заборгованості у цій частині позовних вимог.

Враховуючи викладене, позов слід задоволити частково, у межах 20197,64 грн. залишку заборгованості за кредитом та 1,44 грн. відсотків за користування останнім, тобто у сумі 20197,64 грн., що становить 77% позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1061 грн. судового збору, як 77% розміру останнього, сплаченого у сумі 1378 грн. при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № 200802577 від 10.02.2014 року у сумі 20197 (двадцять тисяч сто девяносто сім) гривень 64 копійки, що складається з 20196 (двадцять тисяч сто дев"яносто шість) гривень 20 копійок залишку заборгованості за кредитом; 1 (одна) гривня 44 копійки відсотків за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 1061 (одну тисячу шістдесят одну) гривеню судового збору.

У решті вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуте Червоноградським міським судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 - ти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги, якщо такі не було подано.

Суддя: М. Д. Новосад