РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на ? частку транспортних засобів: Chevrolet Express (2012), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_21, держаний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_22 від 14.02.2012 р.; Toyota Rav 4 (2002), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_23, державний номер НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_24 від 30.12.2004 р.; Honda NC 700 (2013), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_5 номер шасі НОМЕР_25, державний номер НОМЕР_6, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_26 від 13.07.2013 р.; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_7, номер кузову НОМЕР_27, державний номер НОМЕР_8, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 від 18.11.2008 р. Визнати за відповідачем право власності на ? частку транспортних засобів: Chevrolet Express (2012), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_21, держаний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_22 від 14.02.2012 р.; Toyota Rav 4 (2002), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_23, державний номер НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_24 від 30.12.2004 р.; Honda NC 700 (2013), колі чорний, номер двигуна НОМЕР_5 номер шасі НОМЕР_25, державний номер НОМЕР_6, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_26 від 13.07.2013 р.; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_7, номер кузову НОМЕР_27, державний номер НОМЕР_8, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 від 18.11.2008 р.

В обґрунтування позову посилається на те, що сторони з 13.07.1990 року до 11.11.2003 року перебували у законному шлюбі, який було розірвано, а у період з 11.11.2003 до 01.04.2014 року фактично продовжували жити однією родиною, що встановлено заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/3435/15-ц від 17.05.2015 року. Під час фактичних шлюбних відносин сторонами були придбані вищевказані спірні транспортні засоби. Вказує що у зв'язку з домовленістю між сторонами щодо транспортних засобів, у судовому процесі щодо встановлення факту сумісного проживання і розподілу сумісно набутого майна, не ставилось питання про розподіл транспортних засобів, наразі це питання є спірним, а транспортні засоби, які наявні у сторін і були придбані під час їх сумісного проживання, підлягають розподілу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В подальшому в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути без її участі.

Представник відповідача в ході розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечувала, в задоволенні позову просила відмовити, відповідно до письмових заперечень посилалась на те, що спірні автомобілі були придбані відповідачем за власні кошти, частина з яких була позичена у родичів та друзів, частина була отримана від підприємницької діяльності. Вказані транспортні засоби використовувались відповідачем виключно в його підприємницькій діяльності. Тобто спірні транспортні засоби набуті за час фактичних шлюбних відносин, але за кошти, які належали особисто відповідачу, у зв'язку з чим, були оформлені на ОСОБА_2 а не на ОСОБА_1 І на протязі багатьох років у позивача не ставало питання про оформлення частки транспортних засобів на неї. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про те, що в задоволенні позовну необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.07.1990 р. по 11.11.2003 року, після чого шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони фактично до 01.04.2014 року продовжували жити однією сім'єю, що підтверджується заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/3435/15-ц від 17.05.2015 р., яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.07.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2015 р. Вказані рішення набули чинності.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/3435/15-ц від 17.05.2015 р. встановлено правовий режим спільної сумісної власності на сумісно набуте майно і поділено між сторонами в рівних частинах.

Приписами ч. 2 ст. 370 ЦПК України, ст. 70 СК України у разів поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 3 ст. 61 ЦПК України обумовлює, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, майно яке придбане сторонами в період сумісного проживання відноситься до сумісно набутого майна, що і було встановлено при судовому розгляді справи № 640/3435/15-ц.

Судом, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, наданих Регіональним сервісним центром МВС України в Харківській області, встановлено, що сторони, під час сумісного проживання однією родиною без укладення шлюбу у період з 11.11.2003 р. по 01.04.2014 р. придбали кожен окремо і зареєстрували за собою наступні транспортні засоби.

Так, позивач ОСОБА_1 придбала: Chevrolet Express (2012), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_21, держаний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_22 від 14.02.2012 р.; Toyota Highlander (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_9, номер кузову НОМЕР_29, державний номер НОМЕР_10, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_30 від 23.11.2013 р.; Toyota Land Cruiser 200 (2013), колір білий, номер двигуна НОМЕР_11, номер кузову НОМЕР_31, державний номер НОМЕР_12, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_32 від 29.11.2013 р.; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір бежевий, номер двигуна НОМЕР_13, номер кузову НОМЕР_33, державний номер НОМЕР_14, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_34 від 11.06.2008 р.; Porche Panamera Turbo (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_15, номер кузову НОМЕР_35, державний номер НОМЕР_16, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_36 від 17.08.2013 р.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 придбав: Toyota Rav 4 (2002), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_3, номер кузову НОМЕР_23, державний номер НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_24 від 30.12.2004 р.; Lexus LS460L (2007), колі чорний, номер двигуна НОМЕР_17, номер кузову НОМЕР_37, державний номер НОМЕР_18, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_38 від 14.05.2008 р.; Honda NC 700 (2013), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_5, номер шасі НОМЕР_25, державний номер НОМЕР_6, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_26 від 13.07.2013 р.; Hyundai Veloster (2013), колір жовтий, номер двигуна НОМЕР_19, номер кузову НОМЕР_39, державний номер НОМЕР_20, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_40 від 24.12.2013 р.; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_7, номер кузову НОМЕР_27, державний номер НОМЕР_8, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 від 18.11.2008 р.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно інформації Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України за № 31/21-4384 від 11.08.2016 року, № 31/20-3762 від 13.07.2016 року та наданих копій документів, вбачається, що відповідно до електронних баз даних НАІС ДДАІ Національна автоматизована інформаційна система Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України, транспортні засоби зареєстровані за ОСОБА_1 за відсутності обмежень відчуження були перереєстровані на інших осіб, зокрема з відання ОСОБА_1 після розриву сімейних стосунків з ОСОБА_2 вибуло наступне рухоме майно: 10.05.2016 р. - Toyota Highlander (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_9, номер кузову НОМЕР_29, державний номер НОМЕР_10, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_30 від 23.11.2013 р.; 05.05.2016 р. - Toyota Land Cruiser 200 (2013), колір білий, номер двигуна НОМЕР_11, номер кузову НОМЕР_31, державний номер НОМЕР_12, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_32 від 29.11.2013 р.; 05.05.2016 р. - Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір бежевий, номер двигуна НОМЕР_13, номер кузову НОМЕР_33, державний номер НОМЕР_14, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_34 від 11.06.2008 р.; 28.04.2016 р. - Porche Panamera Turbo (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_15, номер кузову НОМЕР_35, державний номер НОМЕР_16, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_36 від 17.08.2013 р.

Відповідно до даних Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України за № 31/20-3710 від 11.07.2016 року, № 31/20-7517 від 30.12.2016 року та копій доданих документів, ОСОБА_2, як власник автомобілів за період після розриву сімейних стосунків з ОСОБА_1 перереєстрував на інших осіб наступні автомобілі: 05.04.2014 р - Lexus LS460L (2007), колі чорний, номер двигуна НОМЕР_17, номер кузову НОМЕР_37, державний номер НОМЕР_18, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_38 від 14.05.2008 р.; 11.10.2014 р. - Hyundai Veloster (2013), колір жовтий, номер двигуна НОМЕР_19, номер кузову НОМЕР_39, державний номер НОМЕР_20, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_40 від 24.12.2013 р.; 03.07.2015 р. - Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_7, номер кузову НОМЕР_27, державний номер НОМЕР_8, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 від 18.11.2008 р.

З отриманих з Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України документів та наданих в ході судового розгляду справи пояснень представників сторін, вбачається, що сторони в період з 01.04.2014 р. відчужили вищевказані автомобілі за відсутності перепон, заборон, будь-яких обмежень відчуження, з боку будь-кого з них.

Представник позивача, відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень, підтвердила факт наявності усної домовленості між сторонами щодо особистого користування та розпорядження належними їм на праві власності автомобілями, оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, після їх розлучення у квітні 2014 року, мала місце домовленість, про те, що транспортні засоби, придбані сторонами під час сумісного проживання для особистого користування, залишаються у сторін, на ім'я яких їх було зареєстровано, і не підлягають розподілу.

З наданих в судовому засіданні пояснень представника відповідача ОСОБА_2, вбачається, що останній відчужив свої транспортні засоби за згоди ОСОБА_1

Дослідивши у сукупності всі викладені обставини, суд встановив, що між сторонами існувала усна домовленість і згода щодо особистого користування та розпорядження автомобілями, які на праві приватної власності належали сторонам, що підтверджується рівною кількістю рухомого майна, яке належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2, фактом реєстрації транспортних засобів за кожною зі сторін особисто, фактом реалізації автомобілів, яка мала місце за їх взаємної згоди, що підтвердили представники та за від сутності будь-яких обмежень.

Доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять та сторонами надано не було.

Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним з способів захисту цивільних права та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставин, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існувала домовленість щодо особистого користування та розпорядження автомобілями, які були придбані сторонами під час сумісного проживання однією родиною, отже, передбачені законом підстави для визнання права власності за позивачем відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 319 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко