Справа № 212/4799/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

при секретарі: Мариненко І.О.

за участю представника позивача:ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків ,-

В С Т А Н О В И В:

10.08.2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що з 02.07.1980 року по 20.09.1985 року та з 03.05.1995 року по 23.10.1997 року працював на підставі трудового договору за професією обрубника на Ленінському рудоремонтному заводі (з 31.07.1995 року був перейменований у ЗАТ «Лемкар»). З 30.10.1997 року по 07.06.2001 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю обрубник у ВАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», ідентифікаційний код - 00190940 згідно з ЄДРПОУ (далі ВАТ «КЦРЗ»). Тобто, тривалий час працював у шкідливих умовах внаслідок чого погіршився стан його здоров'я. Під час обстеження в клініці ДП "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг) згідно виписки із історії хвороби № 1473/374 від 05.05.2008 року, Рішенням клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м.Кривий Ріг) від 29.03.2001 року ОСОБА_4 було встановлене професійне захворювання та визнано не придатним до роботи за своєю спеціальністю за станом здоров'я у звязку з цим позивач був вимушений перевестися працювати за іншою спеціальністю. Проходженням в подальшому медичного обстеження ОСОБА_4 було встановлено діагноз: Вібраційна хвороба другого ступеня: синдром периферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами рук, вегетативно-сенсорної поліневропатії з нейродистрофією у вигляді правобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ступеня), остеоартроза ліктьових у поєднані з періартрозом (ПФ першого ступеня), остеоартроза променево-зап'ясткових і дрібних суглобів кистей. Під час чергового огляду МСЕК ОСОБА_4 було встановлено з 15.06.2009 року третю групу інвалідності безстроково з професійним захворюванням вібраційній хворобі.

ОСОБА_4 в позові зазначив, що ушкодження здоровя виникло з вини підприємства на якому він працював тривалий час у шкідливих умовах і тому була завдана моральна шкода яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав та продовжує і далі зазнавати позивач. У результаті професійного захворювання у стані його здоровя виникли незворотні зміни, що свідчить про настання негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних). Фізичний біль та страждання, яких позивач зазнав та продовжує і далі зазнавати полягають у тому, що кожного дня він зазнає та терпить частий виражений біль у руках, - виражене відчуття затерпання кінцівок у ранковий час, біль та обмеження об'єму рухів у плечових, ліктьових, променево-зап'ясткових суглобах кистей, обмеження об'єму рухів у попереково-крижовому відділі хребта,з іррадіацією болю у грудний відділ,напади побіління пальців кистей при охолодженні, підвищена мерзлякуватість рук та ніг, - загальна слабкість, підвищена втомлюваність,запаморочення,головний біль,порушений нічний сон через біль, судоми у пальцях рук. Також ОСОБА_4 вважає, що внаслідок професійного захворювання був порушений звичайний спосіб його життя. Перебуваючи у працездатному віці позивач ОСОБА_4 із його тверджень не може виконувати навіть домашню роботу, яку раніше виконував і йому прикро, що весь тягар побутових справ ліг на плечі дружини. Передумовою для умовного поліпшення стану здоровя ОСОБА_4 є постійне санаторно-курортне та медикаментозне лікування, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі зазначеного просить суд стягнути на його користь з відділення ВДФССНВ в рахунок відшкодування моральної шкоди 460 800 грн. застосувавши при розрахунку Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 не приймав участи, оскільки до початку розгляду справи надав до суду письмове клопотання, яким просив розглядати справу без його особистої участі надавши повноваження ведення справи своєму представнику за довіреністю. В судовому засіданні під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги вважаючи їх обґрунтованими та доведеними належним чином. Просив суд їх задовольнити повному обсязі.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 також заявив усне та письмове клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області що розташоване за адресою : 49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, 68, будівля 2-4) у якості відповідача в порядку процесуального правонаступництва у звязку із припиненням 18.10.2017 року юридичної особи (ОСОБА_5 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області) долучивши до заяви інформацію з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців щодо кожної юридичної особи окремо.

Беручі до уваги клопотання представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 судом було зясовано, що відповідно наказу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 607 від 26.05.2017 року припинено юридичну особу ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (у відповідності до п 4 та 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування » № 1105 XIV від 23.09.1999). ОСОБА_6 інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань 18.10.2017 року відбулося припинення відповідача по цій справі: юридичної особи-Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, ідентифікаційний код: 25913606 згідно з ЄДРПОУ, що підтверджується записом про державну реєстрацію припинення юридичної особи (відповідача по цій справі)№7002887 від 18.10.2017 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Правонаступником відповідача по цій справі є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, ідентифікаційний код -41323962 згідно з ЄДРПОУ, (яке було створено10.05.2017 року, номер запису: 1 081162), що також підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у якому зазначається, що юридичною особою-правонаступником відповідача по цій справі є:Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області ,місцезнаходження: 49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Центральний район, вул.Ярослава Мудрого, будинок 68, будівля 2-5. Отже, враховуючи вищенаведені обставини та відповідно до ст. 37 ЦПК України, суд вважає за необхідне залучити Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, ідентифікаційний код 41323962 згідно з ЄДРПОУ (місцезнаходження: 49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого, будинок, 68, будівля 2-5)до участі у даній справі в якості відповідача в порядку процесуального правонаступництва у звязку з припиненням 18.10.2017 року юридичної особи ВІДДІЛЕННЯ ВИКОНАВЧОЇ ДИРЕКЦІЇ ФОНДУ СОЦІАЛЬНОГО СТРАХУВАННЯ ВІД НЕЩАСНИХ ВИПАДКІВ НА ВИРОБНИЦТВІ ОСОБА_7 ЗАХВОРЮВАНЬ УКРАЇНИ В МІСТІ ОСОБА_3 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ,ідентифікаційний код - 25913606 згідно з ЄДРПОУ (місцезнаходження: 50074, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, Проспект Миру, будинок 30 А). Враховуючи вищезазначене, належним відповідачем по цій справі слід вважати УПРАВЛІННЯ ВИКОНАВЧОЇ ДИРЕКЦІЇ ФОНДУ СОЦІАЛЬНОГО СТРАХУВАННЯ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ідентифікаційний код 41323962 згідно з ЄДРПОУ (яке є правонаступником ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області). Представник відповідача ОСОБА_2 не заперечувала проти клопотання представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 стосовно залучення до участі у справі правонаступника відповідача підтвердивши надані цьому докази. По суті заявлених ОСОБА_4 вимог представник відповідача заперечувала вважаючи, що ВВД ФССНВВПЗ України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (нині Управління виконавчої дирекції ФССНВ в Дніпропетровській області) - є неналежним відповідачем у справі. В обґрунтування своїх заперечень суду пояснила, що Законом України № 717-Vвід 23.02.2007 року, із Закону України №1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було виключено всі норми, якими передбачалась виплата моральної шкоди. При цьому зауважила, що Конституційний суд України, визнаючи конституційними норми Закону України від 23.02.2007 року, зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати працездатності. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року, визначено, що відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не є страховою виплатою, у зв'язку з чим вважає, що Фонд є неналежним відповідачем у справі. Також представник відповідача вважає факт спричинення ОСОБА_4 моральної шкоди неналежним чином доведений, оскільки право на відшкодування моральної шкоди згідно ЗУ №1105-XIV Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та Наказу МОЗ України №212 «Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків» від 22.11.1995р. у потерпілого виникало з моменту визначення факту спричинення моральної шкоди та визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди. Порядок установлення факту заподіяння моральної шкоди чинним законодавством передбачений, а саме: Постановою КМУ №83 від 22.02.1992року затверджене «Положення про медико-соціальну експертизу». ОСОБА_6 п.5 зазначеної постанови «Медико-соціальні експертні комісії у своїй роботі керуються актами Міністерства охорони здоров'я України....... Наказом Міністерства охорони здоров'я України №212 від 22.11.95року, яким затверджено «Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків». Також представник відповідача вважала, що відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку у теперішній час, враховуючи зміни в законодавстві, які проводилися за тривалий період часу не є страховою виплатою і тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку здійснювати таку виплату.

На підставі зазначеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні цього позову у повному обсязі.

ОСОБА_6 ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін судом було встановлено наступне.

ОСОБА_6 наданої до матеріалів справи трудової книжки позивач ОСОБА_4 працював: з 02.07.1980 року по 20.09.1985 року та з 03.05.1995 року по 23.10.1997 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю обрубник (всього 7 років 8 місяців) на Ленінському рудоремонтному заводі, який 31.07.1995 був перейменований у ЗАТ ЛЕМКАР; - з 30.10.1997 року по 07.06.2001 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю обрубник (всього 3 роки 7 місяців) у ВАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», ідентифікаційний код: 00190940 згідно з ЄДРПОУ (далі ВАТ «КЦРЗ»). Загальний стаж роботи ОСОБА_4 за спеціальністю «обрубник» становить 11 років 3 місяці роботи у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу»від 27 грудня 2001р. N528 (далі Гігієнічна класифікація праці). Внаслідок погіршення стану здоров'я ОСОБА_4 було направлено на обстеження до клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), у якому він знаходився на обстеженні. ОСОБА_6 Виписки із історії хвороби № 1473/374 від 05.05.2008 року, Рішенням клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг) від 29.03.2001 року позивачу було встановлене професійне захворювання та позивач був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У звязку з цим позивач був вимушений перевестися працювати за іншою спеціальністю.

Відповідно до виписки епікризу № 3379/958 із медичної картки стаціонарного хворого від 12.09.2014 року (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг) (копія якого додається до позовної заяви), мені з 2001 року було встановлене професійне захворювання. Діагноз щодо професійного захворювання наступний: вібраційна хвороба другого ступеня: синдром периферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами рук, вегетативно-сенсорної поліневропатії з нейродистрофією у вигляді правобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ступеня), остеоартроза ліктьових у поєднані з періартрозом (ПФ першого ступеня), остеоартроза променево-зап'ясткових і дрібних суглобів кистей.

Відповідно до вищевказаної виписки епікризу № 3379/958 із медичної картки стаціонарного хворого від 12.09.2014р. (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг) у позивача наявні наступні симптоми: частий виражений біль у руках, виражене відчуття затерпання кінцівок у ранковий час, біль та обмеження об'єму рухів у плечових, ліктьових, променево-зап'ясткових суглобах кистей, обмеження об'єму рухів у попереково-крижовому відділі хребта, з іррадіацією болю у грудний відділ, напади побіління пальців кистей при охолодженні, підвищена мерзлякуватість рук та ніг, загальна слабкість, підвищена втомлюваність, запаморочення, головний біль, порушений нічний сон через біль, судоми у пальцях рук. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Однак, підприємство Ленінський рудоремонтний завод, (з31.07.1995 був перейменований у ЗАТ Лемкар та ВАТ«Криворізький центральний рудоремонтний завод») порушило вищевказані положення ч.ч.2,4 ст.153 КЗпП України, що підтверджується наступними доказами.

Уповноваженою комісією із працівників ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод» було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яке здійснювалося комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_4

У ОСОБА_6 розслідування професійного захворювання від 12.04.2001 року міститься висновок про наявність на робочому місці шкідливих умов праці які належать до 3 класу.

У ОСОБА_6 розслідування професійного захворювання від 12.04.2001 року міститься висновок про те, що ОСОБА_4 10 років працював у шкідливих умовах праці. ОСОБА_6 розслідування від 12.04.2001 року, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 було перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Отже, порушення положень ч.ч.2,4 ст.153 КЗпП України з боку Ленінського рудоремонтного заводу п/о «Кривбасрудоремонт», (31.07.1995р. був перейменований у ЗАТ Лемкар) та ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод» підтверджується ОСОБА_6 розслідування професійного захворювання від 12.04.2001 року. ОСОБА_8 із ОСОБА_6 огляду МСЕК від 18.06.2001 року (а.с 19) ОСОБА_4 первинно з 11.06.2001 року була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 30 % втрати професійної працездатності з датою переогляду 01.06.2002 року. ОСОБА_8 із ОСОБА_6 огляду МСЕК від 29.05.2002 року (а.с. 20), ОСОБА_4 при повторному огляді була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 30 % втрати професійної працездатності. ОСОБА_8 із ОСОБА_6 огляду МСЕК (серія ДНА-02 № 025306) від 12.06.2008 року (а.с. 21 ), позивачу при повторному огляді з 12.06.2008 року була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 35 % втрати професійної працездатності. ОСОБА_8 із ОСОБА_6 огляду МСЕК (серія ДНА-02 № 032368) від 15.06.2009 року (а.с.22), позивачу при повторному огляді з 01.07.2009 року безстроково було встановлено 3 (третю) групу інвалідності та 35 % втрати професійної працездатності.

За висновком МСЕК від 15.06.2009 року, позивач також потребує санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування та ВМП.

Таким чином, враховуючи що право на відшкодування виникло у ОСОБА_4 у червні 2001 року (первинне встановлення втрати професійної працездатності), а, до суду згідно штампу канцелярії суду, ОСОБА_4 звернувся з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок втрати працездатності лише 10.08.2017 року то позивачем не було порушено строк позовної давності для звернення до суду у звязку з таким: відповідно до ст. 233 КЗпП України та роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4, термін позовної давності у разі заподіяння працівникові моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці, становить три місяці, однак п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

ОСОБА_8 п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» п.п. 1-1.4 (зі змінами), що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Позивачеві ОСОБА_4 за висновками МСЕК (Виписка з ОСОБА_6 огляду а.с.19) первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності з 11.06.2001 року, отже у той час діяли положення Закону України від 23.09.1999 року № 1105-ХІ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції зі змінами чинними станом на цей період часу як правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. ОСОБА_8 вимог ст.ст. 21,28 ЗУ цього Закону (в редакції, що діяла станом на вказаний період часу) передбачено обов'язок відповідача, а саме Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно та в повному обсязі у встановленому законодавством порядку відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Статтею 28 зазначеного Закону розяснено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч. 1 ст. 14 Закону № 1105-XIVв редакції станом,що діяла станом на вказаний період часу - 11.06.2001 року).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Таким чином, починаючи з 01 квітня 2001 року, обовязок по відшкодуванню потерпілим моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, у звязку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Починаючи з 01 квітня 2001 року, у разі настання страхового випадку у період з 01.04.2001 року по 19.03.2007 року включно, обовязок по сплаті страхової виплати за моральну шкоду, застрахованому чи особам, які мають на це право, згідно Закону N 1105-XIV покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків. У рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності. Зважаючи та те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, а право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, суд вважає вимоги ОСОБА_4 обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи (заперечення)представника відповідача про те, що у рішенні Конституційного Суду України від 08.10.2008 року N 20-рп/2008 (Справа N 1-32/2008) вказано, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення працездатності, незважаючи, що положеннями ЦК України та КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу, оскільки вони зводяться до довільного тлумачення відповідачем вказаного рішення Конституційного Суду України.

Суд також не погоджується з думкою представника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про те, що відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежного від часу настання страхового випадку у теперішній час не є страховою виплатою і тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку здійснювати таку виплату з огляду на наступне.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

За таких підстав суд вважає, що право на звернення з позовом у ОСОБА_4 виникло у 2001 році, а зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» набрали чинності 01 січня 2015 року, тому положення ст.ст. 7,8 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди висновками відповідних медичних установ, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять докази щодо спричинення позивачеві ОСОБА_4 моральної шкоди в результаті ушкодження здоров'я, а саме: наявність професійних захворювань та втрата професійної працездатності.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу була заподіяна шкода здоровю внаслідок професійного захворювання що призвело до втрати ОСОБА_4 працездатності в розмірі 35%. та встановлено 3 групу інвалідності безстроково тому він переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений звертатися до лікарів і перебувати під їх наглядом. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання дійсно порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки ОСОБА_4 Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення позивачу шкоди здоровю, провину підприємств, де працював ОСОБА_4 в шкідливих умовах, встановлення причино - наслідкового звязку між винними діями підприємств, а саме: порушенням адміністрацією ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод» вимог ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування нещасного випадку від 04.12.2012 року та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності розмірі 35 відсотків які призвели до моральних переживань.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, часу роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійного характеру страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, - вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 82 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

ОСОБА_8 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16,23,268, § 1. «Загальні положення про відшкодування шкоди» Глави 82 ЦК України, ст.4,9,13,21 Закону України "Про охорону праці", правову позицію Європейського суду з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України", Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV зі змінами і доповненнями, ст.ст.10,60,209,212,214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків - задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків в розмірі 82 200 (вісімдесят дві тисячі двісті) гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір 640 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу на протязі десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. В. Козлов