Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 335/7361/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/778/760/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він працює на посаді завідуючого урологічним відділенням КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя». Наказом головного лікаря № 559к-тм від 22.06.2016р. йому оголошено догану за випадок неналежного виконання посадових обовязків, який виразився у тому, що 10.06.2016р. при перевірці фактичної кількості хворих із відомостями журналу руху хворих виявлено розбіжність, а саме, відсутність у відділенні 25 хворих, про що було складено відповідний акт.

Позивач зазначає, що 10.06.2016р. з 08 до 10 год. ранку ним було здійснено обхід всіх хворих урологічного відділення та встановлено, що всі вони знаходилися на місцях.

Обхід комісією відповідача було здійснено 10.06.2016р. о 15.30 год. у відсутність позивача. На цей час хворі могли вийти до аптеки, буфету, зустрічатися з рідними, вийти на свіже повітря, або могли самовільно покинути відділення.

ОСОБА_3 також зауважує, що спірний наказ не містить зазначення вчиненого дисциплінарного проступку, при його прийнятті не враховано вимог ст. 147 КЗпП України, а також вказані пункти посадової інструкції, які позивач не порушував.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 559к-тм від 22.06.2016р. «Про випадок неналежного виконання посадових обовязків завідуючим урологічного відділення ОСОБА_3Б.».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано п. 2 наказу головного лікаря КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 22.06.2016р. № 559к-тм «Про випадок неналежного виконання посадових обовязків завідуючим урологічного відділення ОСОБА_3Б.».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Як передбачено ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Відтак, законодавчою підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни.

За вимогами вимог ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення, а до компетенції суду належить перевірка додержання передбачених законом підстав та порядку застосування до працівників дисциплінарного стягнення, тобто законність наказу.

Згідно ст.ст. 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 працює на посаді завідуючого урологічним відділенням КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» (а.с. 9-12).

Пунктом 2 наказу № 559к-тм головного лікаря КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 22.06.2016р. «Про випадок неналежного виконання посадових обовязків завідуючим урологічного відділення ОСОБА_3Б.», позивачу було оголошено догану за випадок неналежного виконання посадових обовязків (а.с. 61-62).

Зі змісту наказу випливає, що 03.06.2016р. комісія КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» здійснила адміністративний обхід в урологічному відділенні лікарні. При перевірці фактичної кількості хворих із відомостями, що були вказані у журналі руху хворих виявлена розбіжність, а саме відсутність у відділенні 25 хворих. ОСОБА_3 від надання пояснень відмовився. Оцінюючи результати адміністративного обходу та відмову від дачі пояснення завідуючого урологічного відділення, адміністрація вважала, що ОСОБА_3 при виконанні посадових обовязків були порушені вимоги п.п. 4.1.5, 4.1.11, 4.1.26 п. 4.1 р. 4 власної посадової інструкції.

Суд дійшов правильного висновку, що фактичними підставами для оголошення догани була відсутність у відділенні 25 хворих на час адміністративного обходу комісією відповідача 10.06.2016р. та ненадання ОСОБА_3 пояснень з цього приводу. Виходячи зі змісту наказу, порушення трудової дисципліни ОСОБА_3 виразилося у відсутності у відділенні 25 хворих на час адміністративного обходу комісією відповідача, що є порушенням вимог п.п. 4.1.5, 4.1.11, 4.1.26 п. 4.1 р. 4 посадової інструкції позивача.

Так, за вимогами п.п. 4.1.5, 4.1.11, 4.1.26 п. 4.1 розділу 4 Посадової інструкції завідувача урологічним відділенням до функціональних обовязків завідувача відділення урології лікаря-уролога віднесено: раціональне використання ліжкового фонду, медичної техніки і оснащення підрозділу; здійснення контролю за правильним веденням медичної документації, готування та подання головному лікареві річних звітів; контроль роботи лікарів і консультантів, ведення лікарської документації (а.с. 52-60).

Суд підставно зазначив, що у спірному наказі не наведено, яким чином ОСОБА_3 не було виконано вищезазначених обовязків та порушено вищевказані вимоги посадової інструкції, а саме не зазначено, чи було допущено ОСОБА_3 нераціональне використання ліжкового фонду, медичної техніки і оснащення підрозділу, не здійснення контролю за правильним веденням медичної документації, не подання річних звітів головному лікарю, не здійснення контролю роботи лікарів і консультантів, ведення лікарської документації, та у чому такі дії виразилися. При цьому, зазначеними вище вимогами Посадової інструкції позивача не встановлено його обовязку у вигляді забезпечення присутності хворих у відділенні на час адміністративного обходу.

Наказ не містить наслідків, до яких призвело стверджуване відповідачем порушення трудової дисципліни ОСОБА_3

Суд правильно налогосив, що твердження представника відповідача про те, що з боку позивача було допущено грубе порушення трудової дисципліни, що призводить до нераціонального використання матеріальних та трудових ресурсів установи, перевитрат бюджетних коштів, впливає на атмосферу у колективі, не підтверджені відповідними доказами (які саме матеріальні та трудові ресурси були нераціонально використані, скільки бюджетних коштів було зайво витрачено внаслідок дій позивача, у чому виразився вплив на атмосферу у колективі тощо), тобто, ці твердження ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім іншого, відповідачем не було доведено ступінь тяжкості стверджуваного порушення трудової дисципліни, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Ці питання були залишені поза увагою відповідача при прийнятті спірного наказу, оскільки у наказі та у інших матеріалах, які слугували підставою для його прийняття, взагалі не висвітлені.

Так, в якості доказів правомірності прийняття спірного наказу відповідачем надано акт адміністративного обходу від 03.06.2016р., складений комісією (головний лікар ОСОБА_4, заступник головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5, заступник головного лікаря з хірургічної допомоги ОСОБА_6, заступник головного лікаря з кадрової та правової роботи ОСОБА_7, головна медична сестра ОСОБА_8Ф.). Відповідно до змісту акта здійснено адміністративний обхід урологічного відділення та травматологічного відділення з ліжками політтравми. Обходом встановлено, у т.ч. невідповідність облікового складу пацієнтів урологічного відділення фактичній наявності хворих (згідно журналу руху хворих 65 осіб, фактично 40 осіб). Комісією зроблено висновок про необхідність надання завідуючим урологічним відділенням в строк до 09:00 год. 06 червня 2016р. пояснювальної записки з питань невідповідності облікового складу пацієнтів їх фактичній кількості (а.с. 34).

Оцінюючи наданий акт, суд дійшов вірного висновку, що діючим законодавством не передбачається складання акту адміністративного обходу у лікарні. Крім того, відповідачем суду не надано відомостей про правову підставу утворення комісії для здійснення адміністративного обходу (наказ чи розпорядження головного лікаря тощо).

Також суд підставно наголосив, що у даному випадку не є фактом, що підлягає встановленню під час розгляду справи та має вплив на прийняття рішення, факт наявності хворих на своїх місцях у відділенні станом на час адміністративного обходу 03.06.2016р., оскільки вимогами посадової інструкції позивача не передбачено забезпечення знаходження хворих у відділенні під час адміністративного обходу адміністрацією лікарні.

Що стосується додатку № 1 до акту адміністративного обходу від 03.06.2016 (а.с. 35), у якому перелічені прізвища хворих та номери їх історій хвороб, та зроблено висновок про порушення порядку ведення медичної документації (наявність запису лікарського обходу пацієнтів за підписом завідуючого урологічним відділенням ОСОБА_3, що датовано 06.06.2016р.), то цей додаток до акту суд правильно оцінив критично, оскільки в самому акті відсутнє посилання на те, що до нього додаються будь-які додатки, а також цей додаток підписаний не всіма членами комісії (відсутній підпис заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_5, яка підписала акт).

Крім того, що у наказі не йдеться про порушення позивачем трудової дисципліни, а зазначено про оголошення догани за випадок неналежного виконання посадових обовязків, що відповідно до статті 147 КЗпП України не є підставою для оголошення догани.

Щодо іншої підстави прийняття наказу ненадання ОСОБА_3 пояснень з приводу виявленого порушення, то з матеріалів справи вбачається, що 06.06.2016р. ОСОБА_3 пропонувалось надати такі пояснення, на що він відмовився, що зафіксовано актом від 06.06.2016р. (а.с. 63). Разом із тим, як свідчить наданий позивачем листок непрацездатності, з 06.06.2016р. по 15.06.2016р. та з 16.06.2016р. по 21.06.2016р. позивач перебував на лікуванні у стаціонарі (а.с. 13, 14), тобто не був 06.06.2016р. присутній на робочому місці, внаслідок чого не міг ані надати пояснення, ані відмовитися від їх надання.

Як видно з акту від 22.06.2016р., ОСОБА_3 пропонувалось надати пояснення з приводу виявлених адміністративним обходом порушень, на що він відмовився (а.с. 64). Проте, відмова від надання пояснень не може розцінюватися як порушення трудової дисципліни, оскільки це є правом особи в силу вимог статті 63 Конституції України. Суд правильно зазначив у оскарженому рішенні, що витребування пояснень від позивача у даному випадку є складовою процедури накладання дисциплінарного стягнення, а тому не може вважатися окремою підставою для його застосування.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для оголошення догани позивачеві, з огляду на що пункт 2 спірного наказу, у якому йдеться про оголошення догани ОСОБА_3, підлягає скасуванню як незаконний.

Посилання у скарзі про безпідставне не задоволення суддєю відводу спростовані під час апеляційного розгляду справи. Суд дійшов правильного висновку, що заявлений відвід не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави, передбачені ст. 20 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи та є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Всі викладені в апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Всі докази та обставин, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, у разі відмови КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» у задоволенні їх апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, установа не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: