АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6104/17 Справа № 201/8713/17 Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючоковї Тамари Віталіївни про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» (далі - ТОВ «Перспектива Інвестмент») звернулось до суду з уточненим позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкової Т.В. (далі - ПН ДМНО Крючкова Т.В.) про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, мотивуючи тим, що їм на праві власності належить нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення №6-1 загальною площею 11.8 кв.м; нежитлове приміщення №6-2, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №6-3, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №6-4, загальною площею 12.5 кв.м, нежитлове приміщення №15-1, загальною площею 12.6 кв.м; нежитлове приміщення №15-2, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №15-3, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №15-4, загальною площею 12.5 кв.м; які розташовані в м.Дніпро по вул.Володимира Вернадського, будинок 35Т; також на праві власності належить квартира №6, загальною площею 217.70 кв.м; квартира №6-а, загальною площею 84.30 кв.м; квартира №6-б, загальною площею 78.10 кв.м; квартира №8, загальною площею 203.60 кв.м; квартира №8-а, загальною площею 202.80 кв.м; квартира №10, загальною площею 286.00 кв.м; квартира №10-а, загальною площею 167.60 кв.м; квартира №10-б, загальною площею 157.10 кв.м; квартира №15, загальною площею 215.80 кв.м; квартира №15-а, загальною площею 86.80 кв.м; квартира №15-б, загальною площею 71.50 кв.м; квартира №17, загальною площею 215.60 кв.м; квартира №17-а, загальною площею 215.40 кв.м, які розташовані у м.Дніпро по вул.Володимира Вернадського, будинок 35Т.

Вказували, що право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано ПН ДМНО Крючковою Т.В. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як на нове створене на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації виданого Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції у Дніпропетровській області та під час здійснення реєстрації права власності 13 серпня 2016 року було внесено відомості щодо обтяження даного майна забороною на відчуження на підставі договору іпотеки №54 від 18 березня 2009 року.

Зазначали, що спірне нерухоме майно не є предметом іпотеки, тому не може бути обтяженими, крім цього, строк дії договору іпотеки, встановлений до 23 жовтня 2015 року, тобто на час набуття права власності позивачем на нежитлові приміщення строк його дії взагалі сплинув.

Посилаючись на те, що наявність обтяження, порушує їх права, як власника нерухомого майна, в добровільному порядку ПН ДМНО Крючкова Т.В. питання вирішити відмовляється, а тому просили суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном та скасувати заборону на нерухоме майно (заборону на відчуження) та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна запис про заборону відчуження (про обтяження) нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення №6-1 загальною площею 11.8 кв.м; нежитлове приміщення №6-2, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №6-3, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №6-4, загальною площею 12.5 кв.м; нежитлове приміщення №15-1, загальною площею 12.6 кв.м; нежитлове приміщення №15-2, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №15-3, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №15-4, загальною площею 12.5 кв.м, які розташовані у м.Дніпро вул.Володимира Вернадського, будинок 35Т, та квартири №6, загальною площею 217.70 кв.м; квартири №6-а, загальною площею 84.30 кв.м; квартири №6-б, загальною площею 78.10 кв.м.; квартири №8, загальною площею 203.60 кв.м; квартири №8-а, загальною площею 202.80 кв.м; квартири №10, загальною площею 286.00 кв.м; квартири №10-а, загальною площею 167.60 кв.м; квартири №10-б, загальною площею 157.10 кв.м; квартири №15, загальною площею 215.80 кв.м; квартири №15-а, загальною площею 86.80 кв.м; квартири №15-б, загальною площею 71.50 кв.м; квартири №17, загальною площею 215.60 кв.м; квартири №17-а, загальною площею 215.40 кв.м, які розташовані у м.Дніпро по вул.Володимира Вернадського, будинок 35Т.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року позов ТОВ «Перспектива Інвестмент» задоволено.

В апеляційній скарзі Національний банк України, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПП «Перспектива Інвестмент» відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2)чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.292 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст.1 Закону України «Про іпотеку).

За положеннями ч.ч.1 і 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Перспектива Інвестмент» на праві власності належить нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення №6-1, загальною площею 11.8 кв.м; нежитлове приміщення №6-2, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №6-3, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №6-4, загальною площею 12.5 кв.м, нежитлове приміщення №15-1, загальною площею 12.6 кв.м; нежитлове приміщення №15-2, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №15-3, загальною площею 11.9 кв.м; нежитлове приміщення №15-4, загальною площею 12.5 кв.м, які розташовані в м.Дніпро по вул.Володимира Вернадського, будинок 35Т; також ТОВ «Перспектива Інвестмент» на праві власності належить квартира №6, загальною площею 217.70 кв.м; квартира №6-а, загальною площею 84.30 кв.м; квартира №6-б, загальною площею 78.10 кв.м; квартира №8, загальною площею 203.60 кв.м; квартира №8-а, загальною площею 202.80 кв.м; квартира №10, загальною площею 286.00 кв.м; квартира №10-а, загальною площею 167.60 кв.м; квартира №10-б, загальною площею 157.10 кв.м; квартира №15, загальною площею 215.80 кв.м; квартира №15-а, загальною площею 86.80 кв.м; квартира №15-б, загальною площею 71.50 кв.м; квартира №17, загальною площею 215.60 кв.м; квартира №17-а, загальною площею 215.40 кв.м; які розташовані у м.Дніпро по вул.Володимира Вернадського, будинок 35Т.

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано ПН ДМНО Крючковою Т.В. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як на нове створене на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації виданого Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції у Дніпропетровській області.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Перспектива Інвестмент» суд першої інстанції виходив з того, що існування обтяження належного позивачу нерухомого майна без його згоди і участі порушує його права як власника, не дає йому в повній мірі користуватися цим майном та розпоряджатися ним, вважав що нерухоме майно не входить до складу предмету іпотеки та прийшов до висновку, що позовні вимоги у повній мірі обґрунтовані та доведені.

Такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

03 березня 2009 року між Національним банком України та закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №19 за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 5.000.000.000 грн. (п'ять мільярдів гривень) на строк з 03 березня 2009 року по 03 березня 2010 року (т.2 а.с.1-4).

У якості забезпечення належного виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 18 березня 2009 року між ТОВ «Перспектива Інвестмент» та Національним банком України було укладено договір іпотеки №54, за умовами якого ТОВ «Перспектива Інвестмент» надало в іпотеку нерухоме майно, а саме житлові квартири №4,5,6,7,8,9,10,13,15,16,17,18,19,25, 26,28,31,32,35,36,37,38,41,45,46,47,48,34,10,1 по вул.Дзержинського у будинку №35т м.Дніпропетровську та ряд нежитлових приміщень (паркувальних місць)у даному житловому комплексі.

У подальшому між Національним банком України, закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПрвиатБанк» далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ТОВ «Перспектива Інвестмент» укладалися чисельні додаткові угоди до кредитного договору та договору іпотеки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спірне нерухоме майно, а саме, нежитлові приміщення №№6-1,6-2,6-3, 6-4,15-1,15-2,15-3,15-4, які розташовані в м.Дніпро вул.Володимира Вернадського (колишня Дзержинського), будинок 35Т, та квартири №№6,6-б,8,8-а,10,10-а,10-б,15,15-а,15-б,17,17а розташовані за тією ж адресою, відносяться до предмету іпотеки, оскільки були утворені в результаті реконструкції предмету іпотеки, що підтверджується матеріалами справи.

ТОВ «Перспектива Інвестмент» неодноразово зверталось з листами до Національного банку України з метою отримання дозволу на реконструкцію квартир, які були передані в іпотеку.

Разом із тим, відповідно до положень ст.5 Закону України «Про іпотеку», частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом; іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Згідно з п.6 договору іпотеки №54 від 18 березня 2009 року, іпотека за цим договором іпотеки поширюється також на ту частину предмета іпотеки, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладання цього іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі ст.12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, ;навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року справа №6-1213цс16 і він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Реконструйовані квартири та нежитлові приміщення не можна вважати окремими об'єктами нерухомості оскільки всі вони входять до складу квартир та нежитлових приміщень які були передані в іпотеку.

Спірні квартири та нежитлові приміщення у будинку №35т по вул.Володимира Вернадського у м.Дніпро не є новоствореними об'єктами нерухомого майна, оскільки створені з прив'язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів.

Крім того, статтею 15 ЦК України передбачено право кожній особі на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Право на заміну відповідача в судовому процесі закон надає виключно позивачу.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (ст.33 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 4 ст.10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

За змістом п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч.3 цієї статті, суд, зокрема, вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч.4 ст.10 ЦПК України.

Проте, в порушення вимог статей 10,33,130 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі сторін іпотечного договору №54 від 18 березня 2009 року, а саме, Національного Банку України та ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.9-21).

У порушення вимог ст.ст.212 - 214,316 ЦПК України суд першої інстанції не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, проігнорував наявність договору іпотеки з додатками, кредитного договору з додатками та додаткових договорів до них (т.2 а.с.1-273).

З урахування наведеного, що суд першої інстанції допустив вищезазначені порушення, неправильно визначив характер правовідносин сторін, чим порушив вимоги ст.309 ЦПК України, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановою нового рішення про відмову в позовних вимогах.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючоковї Тамари Віталіївни про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.