Категорія 27 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 квітня 2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 41 400 грн зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Унаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 14 квітня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 55 105 грн 59 коп., із яких: 32 792 грн 45 коп. заборгованість за кредитом, 18 812 грн 87 коп. - проценти, 400 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 600 грн 27 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на невиконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позивач просив стягнути із боржника вказану суму боргу.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 липня 2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 55 105 грн 59 коп., із яких: 32 792 грн 45 коп. заборгованість за кредитом, 18 812 грн 87 коп. - проценти, 400 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 600 грн 27 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати в сумі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обємі.

Представник позивача ОСОБА_4 вимоги скарги не визнав та просив її відхилити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитом.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

У даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобовязань кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо повернення коштів в обумовлені сторонами терміни.

Установлено, що 23 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПРТВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, який складався з анкети-заяви останнього, ОСОБА_5 і правил надання банківських послуг та тарифів банку. За цим договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якої передбачено сплату 30 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

У звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 55 105 грн 59 коп., із яких: 32 792 грн 45 коп. заборгованість за кредитом, 18 812 грн 87 коп. - проценти, 400 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 600 грн 27 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати в сумі 1 378 грн.

Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 ОСОБА_5 і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3, підписавши анкету-заяву про приєднання до ОСОБА_5 і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 ОСОБА_5 і правил надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка зокрема покладає і на суд певні обовязки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

На обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало до суду копію анкети-заяви ОСОБА_3 про приєднання до ОСОБА_5 і правил надання банківських послуг, в якій останній погодився з тим, що підписана заява разом з памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами банку складають договір про надання банківських послуг; розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 14 квітня 2016 року.

Отже, між сторонами існують зобовязальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобовязань.

Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК України) ч. 1, 2 статті 509 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 32 792 грн 45 коп. та відсотків за користування кредитом - 18 812 грн 87 коп.

Натомість, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач не надав доказів того, що позивачем у розрахунках застосовувалась відсоткова ставка у розмірі 60 %. З наданого банком розрахунку слідує, що відсоткова визначена в 30 % відсотків не змінювалась.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені, штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).

У справі встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви - анкети позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір надання банківських послуг.

На думку колегії суддів позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_5 і Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці ОСОБА_5 і Правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди, неустойки та пені в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Водночас, надані позивачем ОСОБА_5 та правила банківського обслуговування не містять підпису відповідача.

З огляду на наведене, вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з позичальника пені, а також штрафів визначених пунктом 2.1.1.7.6 ОСОБА_5 і Правил надання банківських послуг є безпідставною.

Такий висновок суду узгоджується і з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, яка враховується апеляційним судом відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 400 грн пені та комісії, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 2 600 грн 27 коп. - штрафу (процентна складова).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, штрафів (фіксованої частини та процентної складової) підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 липня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 400 грн пені та комісії, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 2 600 грн 27 коп. - штрафу (процентна складова) скасувати й у цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

У решті заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 липня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

ОСОБА_6 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький