Справа № 237/4474/16-ц
Провадження № 2/237/415/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.17 року м. Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Бахтіяровій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Курахове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди в зону АТО неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

До Мар'їнського районного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд в зону АТО неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 4 листопада 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3. Батьком дитини у свідоцтві про народження записано Відповідача.

Однак подружнє життя не склалося через несумісність характерів, поглядів на спільне життя та сім'ю і 23 листопада 2010 року розлучилися.

Донька ОСОБА_3 знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач участі у вихованні та догляді за донькою не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає, ухиляється від сплати аліментів.

Так склалися життєві обставини, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій області позивачці з донькою доводиться частіше перебувати в м.Докучаєвськ, бо дитина ходить там до школи, але періодично їм необхідно виїжджати до свого постійного місця проживання у с.Березове, де проживає ще й їхня бабуся. Речі дитини знаходяться за обома адресами, за якими вони проживають, тобто у с.Березовому та м.Докучаєвську, їм постійно необхідно їх обмінювати відповідно до сезонів.

Однак Відповідач категорично заперечує проти цього та відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини за в зону АТО. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову, він не наводить.

Вважає, що така позиція батька неповнолітньої доньки ОСОБА_3, шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку та вказує на зловживання Відповідачем своїми батьківськими правами.

А тому, дії Відповідача вважає безпідставними, такими, що порушують вимоги діючого сімейного законодавства.

Виїзд позивачки в зону АТО пов'язаний насамперед з інтересами дитини, з бажанням забезпечити доньці належний рівень утримання, бо в Донецькій області проходять бойові дії та не відомо як вони можуть розвиватися надалі в Марїнському районі Донецької області, а в разі необхідності, позивачка могла б убезпечити доньку від можливих обстрілів, виїхавши у безпечне місце. Це перша і головна причина, з приводу чого їй потрібен дозвіл від Відповідача на тимчасовий виїзд дитини в зону АТО. А друга причина, це те, що дитина повинна розвиватися, розширювати свій кругозір, пізнавати світ навіть в таких реаліях.

Позивачка просить суд надати ОСОБА_1 дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зону АТО, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 строком до досягнення дитиною 16-річного віку з дня набрання рішенням суду законної сили.

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 оформляти документи для багаторазового тимчасового виїзду або супроводу малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зону АТО до досягнення донькою 16-річного віку.

Позивачка до судового засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання з'явився, заперечень проти вимог позивача не висунув.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 11, батьками у свідоцтві про народження зазначені:ОСОБА_2, ОСОБА_1.

Згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначеноЗаконом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231(зі змінами).

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (далі - Правила) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально.

За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

При цьому суд враховує положення ч. 2 ст. 141 СК України, за якою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, та положення ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", за якою батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому суд вважає можливим виїзд дитини в зону АТО без згоди та супроводу батька, не позбавленого батьківських прав, якщо такі виїзди будуть мати короткочасний характер, як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 строком до досягнення дитиною 16-річного віку з дня набрання рішенням суду законної сили. Надання дозволу на більш тривалий період та без визначення країни на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Суд приймає до уваги, що виїзд позивачки з дитиною в зону АТО пов'язаний насамперед з інтересами дитини, з бажанням забезпечити доньці належний рівень утримання, але позивачка позбавлена можливості отримати таку згоду від відповідача, та вважає, що такий тимчасовий виїзд дитини на відпочинок не порушить прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у його вихованні, та приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст.10,11,88,213-215,224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про багаторазовий тимчасовий виїзд в зону АТО неповнолітньої дитини без згоди батька, задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зону АТО, а саме до м. Докучаєвськ, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, строком до досягнення ОСОБА_3 16-річного віку з дня набрання рішенням суду законної сили.

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_2, оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зону АТО до досягнення донькою 16-річного віку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Мар'їнський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Мар'їнським районним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 28.02.17 року