Справа № 147/218/17
Провадження № 2/147/337/17
У Х В А Л А

про залишення без руху

17.03.2017 року смт. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Волошин І.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2. що діє на підставі довіреності, звернулась до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1, до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті 17.11.2007 року ОСОБА_3, а саме на земельну ділянку площею 3,4434 га, розташовану на території Ободівської сільської ради, що належала померлій на підставі державного акту серії ЯБ №379865.

За правилами статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що у відповідності до правил ст. 121 ЦПК України позовну заяву слід залишити без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України та Закону Укоаїни про судовий збір.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні станом на 01.01.2017 року становить 1 600 грн.

До суду ОСОБА_1 звернувся в порядку позовного провадження.

У відповідності до положень ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Так, зі змісту позову позивач звернувся до суду із двома вимогами: вимогою немайнового характеру (встановлення факту) та вимогою майнового характеру (про визнання права власності). Зазначив ціну позову 48467,00 грн., з якої і було сплачено судовий збір на загальну суму 785,00 грн.

Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 640,00 грн.

Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640,00 грн.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду заяви можуть міститикілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

А тому, позивачу необхідно доплатити судовий збір у розмірі 495,00 грн.: за вимогу немайнового характеру у розмірі 340,00 грн та судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 155,00 грн., з урахуванням вищевикладено та сплаченого судового збору у розмірі 785,00 грн., а також надати суду оригінали платіжних документів.

Також, позивачем не додержані вимоги п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, а саме: не зазначено чітко місце проживання (перебування) позивача, оскільки позивач зазначає лише місто, натомість не зазначає назву провулку, номер будинку, квартири, що потребує уточнення.

В порушення до вимог пунктів 5 і 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява не містить виклад обставин, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

В позові відсутній виклад обставин, які б свідчили про те, коли саме позивач самостійно звернувся до нотаріуса після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини, що доводило б своєчасність такого звернення.

Крім цього, суд звертає увагу позивача, що у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 № 7 роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

До матеріалів позовної заяви не додано постанову нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії.

Відсутність письмового звернення позивача до нотаріуса, а також відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позбавляє дійти висновку суд про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання прав позивача.

Відповідно до вимог ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус повинен видати особі, яка до нього звернулася з питання оформлення спадщини, Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, з зазначенням відповідних вмотивованих підстав.

Таким чином, позивачу необхідно, на підтвердження позовних вимог і наявності правового характеру спору (наявності спору про право), надати суду постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року чітко вказує, що при розгляді справ що стосуються питання прийняття спадщини позивачу (заявнику), із всіма необхідними документами та доказами, слід подати до суду відомості про наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Окрім того, позивачем в позовній заяві не зазначено, чи є інші спадкоємці, які б могли також мати право на обовязкову частку у спадщині при наявності заповіту. У разі наявності таких осіб, їх слід залучити до участі у розгляді справи у якості відповідачів.

Також не зазначено, чому саме Ободівська сільська рада є відповідачем по справі і які дії з боку відповідача було порушено стосовно позивача, чи не визнано.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 керується ст.ст. 526, 548,549 ЦК України (в редакції 1963 року). Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 померла 17.11.2007 року, тому дія норм Цивільного кодексу в редакції 1963 року на вказані правовідносини не поширюються. При вирішенні цього питання необхідно керуватись нормами ЦК України від 01.01.2004 року.

Окрім того, з позовної заяви та доданої до неї копії дубліката заповіту вбачається наявність розбіжностей в прізвищі позивача «Вертипороха» та спадкодкоємця «Вертиполоха», що в свою чергу ставить під сумнів, що позивач взагалі є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та саме йому вона заповідала все своє майно.

Позивачем не зазначено, ким йому доводилась померла ОСОБА_3 та за яких обставин остання склала заповіт. При цьому, у позовній заяві зазначив, що він фактично вступив в управління спадковим майном і на підтвердження зазначив довідку Ободівської сільської ради №342 від 09.03.2017 року. В даній довідці, виданій «ОСОБА_4П.», а не позивачу ОСОБА_1 лише зазначено місце реєстрації ОСОБА_3 на день смерті. Відомості про спадкоємців у ній відсутні.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Також, позивач не зазначив обставин, за яких був втрачений оригінал державного акту та чи були з його боку прийняті будь-які заходи для того щоб його віднайти.

Додана до позовної заяви копія газети неналежної якості, з неї не вбачається назва видання, номер та дата. Позивачу слід усунути даний недолік, надавши суду належної якості копію газети або її оригінал.

Окремою вимогою ОСОБА_1 ставить вимогу про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме державного акту, виданого на імя «Свинобій Марфи Давидівни» померлій ОСОБА_3, однак жодного доказу на підтвердження цього суду не надає.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

До заяви позивачем не додано доказу того, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Наведені вище недоліки унеможливлюють обєктивний розгляд справи по суті.

Позивачу слід усунути вказані недоліки позовної заяви, виготовити нову уточнену позовну заяву разом з її копіями та копіями документів, що подаються до неї відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб у справі та сплатити судовий збір у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір».

Згідно зі ст. 121 ч.1 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків строком три дні з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя