Справа № 216/5557/16-ц
провадження №2-о/216/9/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю

секретаря Плохута Д. А.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті ОСОБА_1 цивільну справу за уточненою заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Центрально-Міський районний у місті ОСОБА_1 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту, який має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 03. 02. 2017 року звернувся до суду з уточненою заявою про встановлення факту, який має юридичне значення. Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 народився 18.02.1954 року, в м. Златоуст Челябінської області, Росія, актовий запис про народження № 325 від 03.03.1954 року. Віросповідування: євангельсько-лютеранське, вважає своєю національність «німець».

Батьками заявника були: ОСОБА_3, за національністю росіянин, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю німкеня, віросповідування: євангельсько-лютеранське.

19.06.1975 року, батьки заявника розірвали шлюб, актовий запис №405.

Батьками, матері заявника були: ОСОБА_5(Фрідріхович), за національністю німець, віросповідування: євангельсько-лютеранське та ОСОБА_6, за національністю німкеня, віросповідування: євангельсько-лютеранське.

01.10.1977 року, заявник уклав шлюб з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, дівоче прізвище Шрамко.

Від цього, шлюбу у заявника та його дружини є двоє дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, віросповідування: євангельсько-лютеранське та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4, віросповідування: євангельсько-лютеранське.

30.10.2013 року, в окрузі Штегліц-Целендорф м. Берлін Федеративна Республіка Німеччина мати заявника ОСОБА_6(ОСОБА_7) Гільда(Хільда) померла, вона мешкала в ОСОБА_10 Республіці Німеччина, оскільки виїхала туди з України, на постійне місце проживання в 2006 році.

У 2006 році, разом із матірю заявника, за її життя донька заявника ОСОБА_9, виїхала до ОСОБА_10 Республіки Німеччини, на постійне місце проживання, відповідно до Федерального Закону «Про вимушених переселенців», і є громадянкою ОСОБА_10 Республіки Німеччини, якою за життя була і мати заявника.

10.10.2007 року, донька заявника ОСОБА_11 уклала шлюб із ОСОБА_9 ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянином ОСОБА_10 Республіки Німеччина. В неї є теж двоє дітей: Максиміліан - Ноа ІНФОРМАЦІЯ_6, Рафаєла - Єстелла ІНФОРМАЦІЯ_7.

Таким чином, оскільки мати заявника, бабуся та дідусь заявника, за національністю німці, то і заявник відносить себе до цієї національності. Заявник виріс і був вихований у сімї, де, поруч з українськими, дотримувалися також і німецьких традицій, культурних звичаїв, вшановувалися релігійні свята за римо-католицьким календарем і обрядом. Мати вчила заявника німецької мови, якою він намагається спілкувалися і у родині.

Мати заявника за своє життя, як і заявник, визнавали та визнають свою національну і мовну самобутність, заявник бажає, щоб цей факт був відображений у складених відносно нього актових записах цивільного стану. Заявник бажає підтвердити, та встановити свою національну приналежність та вважає, що його заява підлягає задоволенню. З заявою щодо внесення змін до його актового запису про народження заявник звертався до Центрально-Міського районного у місті ОСОБА_1 відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, але отримав відмову.

В звязку з усім вищезазначеним, заявник просить суд встановити юридичний факт що він, ОСОБА_2 відноситься до національної меншини «німці» та до національності «німець», зобовязати Центрально-Міський районний у місті ОСОБА_1 відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області внести в актовий запис №1014 від 01.10.1977 року про укладання шлюбу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, в графу національність чоловіка вказати «німець» замість «росіянин».

Заявник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_13 в судове засідання не зявилися, представник заявника надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнену заяву підтримав в повному обсязі, просить суд її задовольнити.

Представник зацікавленої особи: Центрально-Міський відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про час слухання справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, жодних заперечень щодо заявлених вимог не мають.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню по наступним підставам.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 народився 18.02.1954 року, в м. Златоуст Челябінської області, Росія, актовий запис про народження № 325 від 03.03.1954 року. Віросповідування: євангельсько-лютеранське, вважає своєю національність «німець».

Батьками заявника були: ОСОБА_3, за національністю росіянин, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю німкеня, віросповідування: євангельсько-лютеранське.

19.06.1975 року, батьки заявника розірвали шлюб, актовий запис № 405 (а.с.16)

Батьками, матері заявника були: ОСОБА_5 (Фрідріхович), за національністю німець, віросповідування: євангельсько-лютеранське та ОСОБА_6, за національністю німкеня, віросповідування: євангельсько-лютеранське.

01.10.1977 року, заявник уклав шлюб з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, дівоче прізвище Шрамко. (а.с.13)

Від цього, шлюбу у заявника та його дружини є двоє дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, віросповідування: євангельсько-лютеранське та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4, віросповідування: євангельсько-лютеранське. (а.с.20,21, 26 -35)

30.10.2013 року, в окрузі Штегліц-Целендорф м. Берлін Федеративна Республіка Німеччина мати заявника ОСОБА_6(ОСОБА_7) Гільда(Хільда) померла, вона мешкала в ОСОБА_10 Республіці Німеччина, оскільки виїхала з України, на постійне місце проживання в 2006 році. (а.с.15, 17, 18, 19)

У 2006 році, разом із матірю заявника, донька заявника ОСОБА_9, виїхала до ОСОБА_10 Республіки Німеччини, на постійне місце проживання, відповідно до Федерального Закону «Про вимушених переселенців», і є громадянкою ОСОБА_10 Республіки Німеччини, якою за життя була і мати заявника.

10.10.2007 року, донька заявника ОСОБА_11 уклала шлюб із ОСОБА_9 ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянином ОСОБА_10 Республіки Німеччина. В неї є теж двоє дітей: Максиміліан - Ноа ІНФОРМАЦІЯ_6, Рафаєла - Єстелла ІНФОРМАЦІЯ_7.

Таким чином, оскільки мати заявника, бабуся та дідусь заявника, за національністю німці, то і заявник відносить себе до цієї національності. Заявник виріс і був вихований у сімї, де, поруч з українськими, дотримувалися також і німецьких традицій, культурних звичаїв, вшановувалися релігійні свята за римо-католицьким календарем і обрядом. Мати вчила заявника німецької мови, якою він намагається спілкувалися і у родині. (а.с.14)

З заявою щодо внесення змін до його актового запису про народження заявник звертався до Центрально-Міського районного у місті ОСОБА_1 відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, але отримав відмову. (а.с.38)

Згідно з частино 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 (далі - Правила).

Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

За приписами пунктів 1.7 та 1.16 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Згідно з підпунктом 2.16.7 пункту 2.16 вищезазначених Правил - на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Згідно п. 2.6. цих же Правил, разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні;інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Згідно п. 2.7. цих же Правил, на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому.

Згідно п. 2.15. цих же Правил, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається: якщо актовим записом про народження передбачені, але в ньому відсутні прізвище, власне ім'я, по батькові або громадянство батьків; якщо прізвище, власне ім'я та по батькові зазначено без урахування національних традицій; якщо при державній реєстрації народження дитині присвоєне прізвище або власне ім'я без урахування побажань батьків або одного з них; якщо дитина має власне ім'я, відмінне від того, яке зазначено в актовому записі про народження, і цього вимагають інтереси дитини; при необхідності зміни прізвища, власного імені, по батькові у зв'язку із зміною статі; при впізнанні особи, смерть якої була зареєстрована як невідомої (за наявності протоколу впізнання трупа); при зміні громадянства; при зміні батьком або матір'ю прізвища відповідно до статті 53 СК України та необхідності внесення змін до актового запису про народження їх дитини (висновок складається з урахуванням вимог, зазначених у статті 148 СК України); якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості); в інших окремих випадках, що не суперечать вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання.

Ст. 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом.

Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя.

Частиною 2 статті 300 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з положеннями статей 1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення.

Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах.

При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини.

До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до статті 4 даного Закону відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність.

Примус громадян хоч би в якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх, формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд, здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до статті 9 даного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 року «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 вказаної Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту, який має юридичне значення, доказаною і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212-215, 234, 235, 256, 257, 259 ЦПК України, ст. ст.. 269, 271, 300 ЦК України, ст. 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09. 12. 1997 року «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», ст. 11 ЗУ «Про національні меншини», ст. 35 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В:

Уточнену заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, який має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний фактналежності заявника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянина України до національної меншини «німці» та до національності «німець».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий суддя: М.В. Бутенко