Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2525/14-ц

Номер провадження: 2/511/3/17

10 листопада 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

при секретарі Непомнящої О.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, адвоката Ренгач Л.О., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, шляхом припинення права особи на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно.-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2014 року позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача та просила суд ухвалити рішення яким поділити між нею та відповідачем будинок в АДРЕСА_2, виходячи із рівності часток в розмірі 44,70 м2 кожному; визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок та город, а всього 400 м2; призначити по справі судово-технічну експертизу; стягнути з відповідача судові витрати по справі (а.с.2). Позивач мотивує свої вимоги тим, що згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 22.10.2013 року їй належить право власності по спадкуванню на ? частину житлового будинку, житловою площею 44,70 м2, загальною площею 67,43 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідач є також власником ? частини вказаного будинку по праву спадкування після смерті ОСОБА_5. Відповідач користується всім будинком самостійно, чинить перешкоди позивачу у користуванні її часткою, добровільно вирішити питання поділу будинку не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

25.12.2014 року ухвалою суду призначена судово-технічна будівельна експертиза по даній справі, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 11.02.2015 року на адресу суду повернуто матеріали цивільної справи з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02.02.2015 року. Ухвалою суду від 12.02.2015 року провадження по справі відновлено та призначено судові засідання, які неодноразово відкладалися через неявку сторін, зокрема, позивача та її представника. 14.04.2015 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, де з урахуванням висновку експертів про неможливість поділу в натурі спірного житлового будинку між співвласниками, посилаючись на ст.365 ЦК України, просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частину житлового будинку (під літерою «А») АДРЕСА_2 (з урахуванням попередньо внесеної вартості його частки на депозитний рахунок суду; визнати за позивачем ОСОБА_4 право приватної власності на житловий будинок (під літерою «А») АДРЕСА_2 (а.с.82).

Ухвалою суду від 12.11.2015 року за клопотанням відповідача по справі призначена повторна судово-технічна будівельна експертиза, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 16.08.2017 року до суду надійшли матеріали вказаної цивільної справи з висновком експертів за №188/16 від 13.07.2017 року. Ухвалою суду від 17.08.2017 року провадження по справі відновлено.

08.11.2017 року представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог, де просила суд припинити право спільної часткової власності відповідача ОСОБА_3 на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2 (з урахуванням попередньо внесеної вартості його частки на депозитний рахунок суду). Визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представники адвокат Ренгач Л.О. та ОСОБА_1, яка діє по довіреності, позов у зміненому вигляді підтримали та просили його задовольнити. Позивач пояснила, що відповідач не дозволяє їй користуватися власністю, не впускає її на територію домоволодіння, держить у будинку та дворі собак, що призводить до псування нерухомого майна. В зв'язку із тим, що житловий будинок не можливо розділити у натурі та вона згодна сплатити відповідачу ? частину вартості нерухомого майна, як вказано у висновку судової будівельно-технічної експертизи (а.с.39-70), та просить визнати за нею право власності на весь будинок в цілому, припинивши право спільної часткової власності відповідача на ? частину спірного нерухомого майна. З Висновком експертів від 13.07.2017 року щодо збільшення вартості спірного нерухомого майна, а також можливих варіантів поділу будинку та земельної ділянки чи встановлення варіантів спільного користування нерухомим майном та земельною ділянкою, вона не згодна та вважає, що цей висновок не відповідає вимогам ДБН, які діють в Україні. Просила суд не брати до уваги цей висновок при ухваленні судового рішення. Думку позивача повністю підтримали її представники, які просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 ні первісний позов, ні змінений позов не визнав та пояснив, що позивач проживає у місті Котовську (нині м.Подольськ) Одеської області, де має власне житло. У спірному будинку у місті Роздільна вона ніколи не жила і не має такого наміру, а хоче продати свою частку. Оскільки він не бажає продавати будинок, що належав його покійному батькові, то вона намагається через суд змусити його це зробити. Він не чинить позивачу жодних перешкод у користуванні її часткою власності та пропонує їй вибрати будь-які кімнати у будинку та ними користуватися. Щодо припинення його права власності на це нерухоме майно, то відповідач категорично заперечує проти цього та не погоджується на отримання грошової компенсації в розмірі вартості ? частини нерухомого майна, що йому належить - ні у розмірі, визначеному експертами, ні по ринковим цінам. Також зазначив, що викупити частку, що належить позивачу, він не в змозі у зв'язку із тяжким матеріальним становищем, станом здоров'я та відсутністю такого бажання взагалі. Просив у позові відмовити, врахувавши Висновок експертів від 13.07.2017 року про можливість поділу будинку в натурі, а також про можливість встановлення порядку користування вказаним нерухомим майном між співвласниками..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, допитавши експерта ОСОБА_6, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право на справедливий суд - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію із зазначеного питання, а саме те, що зі змісту норми ст.365 ЦК випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 року у справі №6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11).

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року) у справі «Андрій Руденко проти України» (заява №35041/05) установив порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, а саме: незаконного позбавлення особи майна у зв'язку із з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для цієї особи, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

Відповідно до статей 2, 318 ЦК України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Організації, які не є юридичними особами, не можуть мати майна на праві власності. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст.41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової чи іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Право власності є найбільш фундаментальним речовим правом. Яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту. Тому закон спеціально регулює не тільки підстави набуття права власності, а й підстави його припинення, які визначено у ст.346 ЦК.

Наведений у ч.1 зазначеної статті перелік не є вичерпним. Відповідно до ч.2 цієї норми право власності може бути припинене також в інших випадках, встановлених законом. Так, ст.143 ЗК передбачає підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку, ст.365 ЦК - припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників тощо.

Разом із тим факт встановлення законом підстав для позбавлення власності Європейський суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання в право власності. Втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи.

Судом встановлено наступне. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками (по ? частині кожний) в порядку спадкування за законом житлового будинку площею 44,70 м2, загальною площею 67,63 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 22.10.2013 року (а.с.3-6). Право власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.01.2014 року згідно її заяви, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 39 (а.с.7). Як вбачається із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2, виданого 27.01.2014 року ОСОБА_4, на земельній ділянці площею 400 м2 розташований житловий будинок літ «А», загальною площею 67,43 м2, житловою площею 44,70 м2, що складається з 4 житлових кімнат площею: 14,79 м2, 11,09 м2, 8,81 м2, 10,01 м2, коридору І, площею 4,14 м2, коридору ІІ, площею 2,50 м2, кладової ІІІ, площею 2,07 м2, санвузла ІУ, площею 3,50 м2, кухні У, площею 10,72 м2. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка не приватизована та належить на праві власності Роздільнянській міській раді. Позивач проживає в місті Котовськ (нині місто Подольськ) АДРЕСА_1, житлом забезпечена, у спірному будинку не проживає. Відповідач ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_3, свою частку спірного житлового будинку використовує для ведення домашнього господарства, розведення собак, тримання вуликів для розведення бджіл та іншого господарського реманенту. Судом не встановлено та позивачем не доведено, що відповідач будь-яким чином перешкоджає позивачу у користуванні спірним нерухомим майном.

За клопотанням позивача по справі призначена та проведена судова будівельно-технічна експертиза, висновок якої за №03-15 від 02.02.2015 року, долучено до справи (а.с.39-70). Згідно вказаного висновку: - визначена ринкова вартість житлового будинку літ «А» з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, визначена порівняльним підходом та складає 184224 гривні; - вказано, що загальна площа, що повинна належати кожному з співвласників, менше мінімальної норми виділу, враховуючи взаєморозташування приміщень житлового будинку з прибудовою літ «А,а» та площу житлового будинку, отже провести розподіл технічно неможливо; - при дослідженні земельної ділянки по АДРЕСА_2 встановлено, що житловий будинок літ «А,а» розташований на земельній ділянці таким чином, що зліва від фасадної лінії стіна будинку співпадає з межею суміжної земельної ділянки, а з правої сторони - прохід складає менше 2,0 м; таким чином, враховуючи розташування житлового будинку літ «А,а», який не підлягає поділу в натурі, на земельній ділянці площею 400 м2, надати варіанти користування земельною ділянкою технічно неможливо.

Після отримання вказаного висновку позивач змінила позовні вимоги та просила суд припинити право спільної часткової власності відповідача ОСОБА_3 на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2 (з урахуванням попередньо внесеної вартості його частки на депозитний рахунок суду). Визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2. В забезпечення своїх вимог позивач внесла на депозит ТУДСА в Одеській області вартість ? частини вказаного житлового будинку у сумі 92112 гривень (а.с.94).

За клопотанням відповідача, який не погодився з висновком експерта за №03-15, по справі призначена та проведена судова будівельно-технічна, земельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза, висновок якої за №188/16 від 13.07.2017 року, долучено до справи (а.с.182-222). Згідно вказаного висновку: - визначена ринкова вартість домоволодіння (земельних поліпшень з урахуванням земельної ділянки) по АДРЕСА_2 визначена за порівняльно методичним підходом, в цінах на момент проведення дослідження, становить 259492 гривень; - визначені варіанти поділу житлового будинку та земельної ділянки, а також варіанти порядку користування земельною ділянкою (додатки №1, №2, №3, №4).

Згідно вказаного висновку суттєво збільшилася вартість спірного домоволодіння з 184224 гривні до 259492 гривень, а також експерт зробив висновок про можливість поділу будинку та встановлення порядку користування ним. Відповідач не заперечує проти поділу будинку в натурі та проти встановлення порядку користування ним. а також зазначив, що згоден обговорити варіанти викупу його частки позивачем за дійсну ціну її вартості. Позивач категорично не згодна на поділ будинку та на встановлення порядку користування ним, а також заперечує збільшення його вартості, оскільки будинок знаходиться, на її думку, у аварійному стані.

Експерт ОСОБА_6 у судовму засіданні підтримала свій висновок №03-15 від 02.02.2015 року та наполягала на тому, що спірний будинок розділити на дві рівні частки технічно не можливо. У варість будинку вона не враховувала самовільні прибудови та земельну ділянку, яка не приватизована. З висновком №188/16 від 13.07.2017 року експерт не погодилася та вважає. що він суперечить діючим будівельниим нормам та правилам.

Згідно ст.66 ЦПК України висновок експерта є одним із доказів по справі та є докладним описом проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Кожен експерт, попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст.384, ст.385 КК України, за давання завідомо неправдивого висновку та відмову від давання висновку, наполягав на правильності свого висновку. Жоден із висновків не визнаний неправдивим та не встановлено, що вказані висновки складені з порушенням порядку, встановленого законом. Жоден із висновків не спростований іншими доказами, наданими стронами по справі.

За таких обставин, дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені пунктами 1-4 частини першої та частиною другою ст.365 ЦК України для припинення права відповідача на частку у спільному майні, оскільки частки співвласників є рівними, можуть бути виділені в натурі, річ не є неподільною, спільне користування та володіння майном не є неможливим, а таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Сума вартості частки відповідача у спірному майні, внесена позивачем на депозит суду, не відповідає вартості цієї частки на день ухвалення рішення по справі та підлягає поверненню їй після набрання рішенням законної сили.

Суд вважає, що у позові ОСОБА_4 слід відмовити повністю, оскільки він не оснований на законі та не доведений доказами, дослідженими судом.

Згідно ст.88 ЦПК України у разі відмови у позові на користь позивача не підлягають стягненню понесені нею судові витрати по справі.

На підставі ст.41, ст.92 Контситуції України, статей 2, 3, 20, 318, 321, 346, 365 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, шляхом припинення права особи на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно- відмовити повністю.

Після набрання рішенням законної сили зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області повернути ОСОБА_4, внесені згідно ухвали суду від 14.05.2015 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області грошові кошти в сумі 92112 (дев'яносто дві тисячі сто дванадцять) гривень (справа №511/2525/14-ц) у якості вартості 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно, згідно квитанції №131 від 27 травня 2015 року, отримувач ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача 26302945, банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області, код банку отримувача 828011, додаткові реквізити: отримувач коштів № рахунку: 0123.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. В. Ільяшук