_______________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/3346/17
Провадження № 2/520/7062/17
УХВАЛА

24.03.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 21.03.2017 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики від 30.10.2016 року в сумі еквівалентній в гривні 42056 доларам США, проценти в сумі еквівалентній в гривні 1935 доларам 84 центам США, а всього стягнути в сумі еквівалентній в гривні 43991 доларам 84 центам США, та витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 24.03.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено до попереднього судового засідання.

Разом з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 було надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачеві квартиру АДРЕСА_1.

Позивач в заяві в обґрунтування вищевказаних вимог про необхідність вжиття заходів забезпечення позову посилається на те, що 30 жовтня 2016 року між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого вона передала відповідачеві в борг 42056 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язалась повернути їй таку ж саму суму грошових коштів в строк до 01 березня 2017 року. Позивач зазначила, що укладення між ними зазначеного договору позики підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_2 власноручно 30.10.2016 року. Незважаючи на те, що строк виконання грошового зобов'язання закінчився 01 березня 2017 року, відповідач свої зобов'язання перед нею ОСОБА_1 за договором позики від 30.10.2016 року не виконала, грошові кошти не повернула, від виконання взятих на себе за договором позики грошових зобов'язань ухиляється, у зв'язку з чим, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав. Відповідачеві належить на праві власності квартира АДРЕСА_2. Позивач вважає, що є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачеві вищевказане нерухоме майно, оскільки борг відповідача перед нею є дуже великим, та вона вважає, що є сумніви у добровільному виконанні ОСОБА_2 боргових зобовязань, заявлені заходи забезпечення позову є співмірними, а їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у разі його постановлення на її ОСОБА_1 користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку поли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Позивачем у заяві про забезпечення позову, заявлялась вимога про витребування з управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради інформаційної довідки з державного реєстру прав власності щодо підтвердження чи належить відповідачеві на праві власності квартира №20, загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., в будинку №8 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі.

Позивач зазначила, що відповідачеві ОСОБА_2 належить на праві власності квартира №20, загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., в будинку №8 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2001 року.

Згідно з наданої копії договору купівлі-продажу від 12.10.2001 року, посвідченим Першою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №10-3427, ОСОБА_2 придбала квартиру №20, загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., в будинку №8 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі.

Судом для перевірки обставин про належність відповідачеві по справі вказаного нерухомого майна, було отримано Інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно за №83314395, з якої вбачається, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру №20, загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., в будинку №8 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі.

У звязку з чим, зазначаємо, що надана до суду копія договору купівлі-продажу від 12.10.2001 року підтверджує лише придбання у 2001 році ОСОБА_2 вказаної квартири.

Позивачем по справі не надано до заяви про забезпечення позову доказів на підтвердження того, що дійсно на цей час ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, судом встановлено, що: між сторонами виник спір стосовно невиконання відповідачем зобовязань за договором позики від 30 жовтня 2016 року у формі розписки, а саме щодо неповернення ОСОБА_2В грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 42056 доларів США; позивачем по справі заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке нібито належить відповідачеві, однак позивачем не підтверджено належними доказами, що дійсно ОСОБА_2 на цей час належить на праві власності квартира АДРЕСА_2; позивачем не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача по заявленим вимогам по цій справі, у звязку з чим суд вважає, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №520/3346/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, шляхом накладення арешту на квартиру №20, загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., в будинку №8 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий Калініченко Л. В.