РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №534/28/17

Провадження №2/534/173/17

07 листопада 2017 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Солохи О.В.

при секретарі Жуковій Н.А.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_3 ОСОБА_4» про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позов, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 272 735 грн. та автомобіль марки «Volkswagen T5», 2006 р.в., державний номерний знак ВІ 8747», вартістю 161 723 грн.;

- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 136 367 грн. 50 коп.;

- виділити ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 136 367 грн. 50 коп.;

- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen T5», 2006 р.в., державний номерний знак ВІ 8747», вартістю 80 861 грн. 53 коп.;

- виділити ОСОБА_1 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen T5», 2006 р.в., державний номерний знак ВІ 8747», вартістю 80 861 грн. 53 коп.;

- боргові зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0043/74/91091 від 01.10.2007, укладеним між ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2, вважати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.03.2006 позивач уклала шлюб зі ОСОБА_2 Під час спільного життя у шлюбі, ними була придбана у власність квартира АДРЕСА_2, вартістю 272 735 грн., та придбаний автомобіль марки «Volkswagen T5», 2006р.в., державний номерний знак ВІ 8747», вартістю 161 723 грн. 06 коп. Просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири за кожним. Також, 01.10.2007 було укладено кредитний договір №014/0043/74/91091, відповідно до якого ОСОБА_2 було надано кредит на придбання нерухомого майна у сумі 109 367 грн. 34 коп. 02.10.2007 між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є спірна квартира, а також договір поруки від 01.10.2007, за яким позивач стала поручителем.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили про його задоволення.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявився, просив розгляд справи здійснити без його участі. Одночасно на адресу суду надійшло заперечення проти позовних вимог в частині визнання спільним майном подружжя боргові зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0043/74/91091 від 01.10.2007, укладеним між ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2 В іншій частині позову третя особа покладалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 березня 2006 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом 59 (а.с.9). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.03.2017 шлюб між сторонами по справі було розірвано.

Під час судового розгляду справи встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі сторони набули спільне майно, а саме: 01.10.2007 квартиру АДРЕСА_3 (вул. Леніна), в м. Горішні Плавні (м. Комсомольськ), Полтавської області, загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу з розстроченням платежу (а.с.10) та автомобіль марки «Volkswagen T5», 2006 р.в., державний номерний знак ВІ 8747», реєстрація якого була проведена 20.11.2013 (а.с.58-59).

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів вище зазначена квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.4).

Згідно довідки, виданої КЖЕП №4 від 10.01.2017, позивач ОСОБА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14). Згідно наданої відповіді сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконкому Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 25.01.2017 відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_4 (а.с.26).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 (далі за текстом - Постанова №11 від 21.12.2007), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено до мовленістю між ними або законом.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження №44 від 20.04.2017 вбачається, що ринкова вартість спірного автомобіля на день проведення експертизи складає 161 723 грн. 06 коп. (а.с.87-109).

Як вбачається з висновку судової оціночно-будівельної експертизи №8/2-17 від 22.08.2017 ринкова вартість спірної квартири №19 в житловому будинку №86 по пр-т Героїв Дніпра, в м. Горішні Плавні, Полтавської області, станом на дату проведення експертизи складає 272 735 грн. (а.с.157-179).

Одночасно суд не бере покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки вони не стосуються предмета доказування.

Щодо вимоги позивача про визнання спільним майном подружжя боргові зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0043/74/91091 від 01.10.2007, укладеним між ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2, то суд вказує, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2007 між ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/0043/74/91091, на підставі чого останній отримав грошові кошти у сумі 84 000 грн. та зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, передбачені цим договором та графіком погашення кредиту (а.с.79-81, 82). Того ж дня між ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 014/0043/74/91091 відповідно до якого остання, як поручитель за даним договором зобовязалась перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання боржником зобовязань за вище вказаним договором в межах суми наданих в користування ОСОБА_2 кредитних коштів в сумі 84 000 грн. зі сплатою відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором (а.с.53-54). 02.10.2007 між ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №014/0043/74/91091, де предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_4 (а.с.55-57).

Ст. 509 ЦК України передбачає, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана на користь кредитора сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Суд наголошує, що предметом договору поруки від 01.10.2007 №014/0043/74/91091 укладеним між ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_1 є взята відповідальність ОСОБА_1 по борговим зобовязанням ОСОБА_2, що виникає з умов кредитного договору від 01.10.2007 №014/0043/74/91091, тобто грошове зобовязання.

Окрім того, суд наголошує, що поділ майна, зокрема квартири не звільняє позичальника та поручителя від виконання боргових зобовязань, оскільки поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором у в повному обсязі таких зобовязань.

Відповідно до вимог п.24 Постанови №11 від 21.12.2007, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Разом з тим, таких позовних вимог позивачем не заявлено, що позбавляє суд вийти за межі позовних вимог, оскільки відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Крім того, відсутні правові підстави визнавати боргові зобовязання за кредитним договором спільним майном подружжя, оскільки у такому випадку відбудеться прирівняння зобовязального права до права власності на майно подружжя, шлюб якого вже розірваний.

Щодо позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину спірного майна, то вони не належать до задоволення, оскільки способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначені ст.71 СК України норми якої не містять такого способу та порядку поділу майна як припинення права власності.

Одночасно право власності однієї із сторін може бути припинено у разі присудження одному з подружжя грошової компенсації за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Разом з тим, в остаточній редакції позовної заяви позивачем не було заявлено вимогу про стягнення з неї відповідної суми у якості грошової компенсації за припинення власності відповідача на 1/2 частину спірного майна.

Натомість позивач прохала повернути її з депозитного рахунку Комсомольського міського суду Полтавської області внесену у якості грошової компенсації сумі 21 753 грн 44 коп. І як встановлено судом, позивач дійсно внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області 21 753 грн. 44 коп. у якості грошової компенсації частки відповідача.

Відповідно дост.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову.

Долю судових витрат між сторонами вирішено у відповідності до правил передбачених ст.88 ЦПК України, з урахуванням судових витрат понесених відповідачем на оплату двох експертиз та часткового задоволення позовних вимог позивача. Зокрема позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви, котра налічує пять позовних вимог та за заяву про забезпечення позову на загальну суму 2 492 грн. 29 коп. Відповідачем понесено судові витрати на суму 2 200 грн. Враховуючи, що судом задоволено лише дві позовні вимоги позивача, а витрати на проведення експертиз покладено у рівних частках на сторін, то у наслідок взаємозаліку, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати, у порядку поділу спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Визнати, у порядку поділу спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2005р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №WV1ZZZ7HZ6H010615, реєстраційний номер №САЕ229354.

У іншій частині позову відмовити.

Зобовязати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошову суму 21 753 (двадцять одну тисячу сімсот пятдесят три) грн. 44 коп., що внесена на депозитний рахунок територіального управління державної судової адміністрації України у Полтавській області згідно квитанції від 30.05.2017 №2Р3069.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13.11.2017.

Суддя підпис ОСОБА_7

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха