АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 653/64/16-ц Головуючий в І інстанції: Шарко Н.А.
Провадження №22-ц/791/776/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючий Радченко С.В.

судді: Вейтас І.В.,

Колісниченко А.Г.

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_5 до Генічеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради та визнання недійсним та скасування державного акту,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом обґрунтовуючи його тим, що на підставі рішення сесії Генічеської міської ради за №1179 від 21 грудня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у спільну сумісну власність було передано земельну ділянку площею 0,0929 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. На підставі вказаного рішення було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, та в подальшому проведено його державну реєстрацію. Так рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2010 року договір дарування 49/100 частини будинку АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_6 від 20 березня 2008 року було визнано недійсним, його право власності на вказану частину будинку поновлено, а тому вважає, що остання втратила право і на земельну ділянку, яка була їй виділена у власність на підставі рішення сесії міської ради. Посилаючись на те, що наявність рішення міської ради про виділення відповідачам земельної ділянки чинить йому перешкоди в реалізації його права власності, з уточненнями, остаточно просив визнати нечинним та скасувати рішення сесії Генічеської міської ради від 21 грудня 2009 року за №1179 в частині передачі безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0929 га, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0929 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, та його державну реєстрацію.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2017 року позов задоволено частково.Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0929 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, та скасовано його державну реєстрацію за №00568 від 19 червня 2011року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_7, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що видача вказаного акту значним чином порушує права позивача, як власника нерухомого майна розташованого на спірній земельній ділянці, користувачем якої він є.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29 травня 2003 року, укладеного між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_5, ОСОБА_10, останні у рівних частинах придбали будинок АДРЕСА_1 Херсонської області, який розташований на земельній ділянці площею 896 кв.м.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2005 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 щодо поділу спільного майна подружжя, на підставі якої ОСОБА_5 у власність перейшло 49/100 частин будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_10 51 /100 частин відповідно, а також визначено порядок землекористування (а.с.103-104,105).

20 березня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування частини будинку, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував останній, належну йому на праві власності 49/100 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.126).

Згідно витягу з рішення Генічеської міської ради за №772 від 27 листопада 2008 року, вбачається, що сесія міської ради надано дозвіл ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення безкоштовно у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради, орієнтовною площею 0,0946 га, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.117).

Рішенням Генічеської міської ради за №1179 від 21 грудня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право спільної сумісної власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» затверджено ОСОБА_6 та ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право спільної сумісної власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради; та передано вищеозначену земельну ділянку безоплатно у власність зазначеним громадянам з видачею державного акту (а.с.100).

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2010 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір дарування 49/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2, Херсонської області, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 20 березня 2008 року, а сторони повернуто у первинний стан (а.с.8-9).

У подальшому ОСОБА_3 було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 30 травня 2011 року, та здійснено його державну реєстрацію. У вказаному державному акті зазначено, що ОСОБА_10 є власником земельної ділянки площею 0,0929 га, за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та зазначено, що співвласником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_6 (а.с.106-107).

Згідно роз'яснень даних у підпункту «ґ» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за №7, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України. Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року N 1702-VI.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

У Постанові від 11.02.2015 року (справа №6-2цс15) Верховний суд України дійшов висновку про те, що при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, за нормами ст. 120 Земельного кодексу України визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчудження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки спірний договір дарування житлового будинку було визнано недійсним, тому сторони повернулись у первинний стан, у зв'язку з чим право користування позивача на частину земельної ділянки за ним поновилось.

Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його права на землю, а тому у зв'язку з порушеннями вимог Земельного кодексу України позивач, як власник житлового будинку має можливість вирішити питання відносно земельної ділянки, на якій знаходиться забудова, цільове призначення якої згідно ч. 1ст. 121 Земельного кодексу України для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що видача спірного акту порушує права позивача, як власника частини будинку та користувача земельної ділянки на якій він розташований.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, фактично зводяться до переоцінки наданих суду доказів, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

А.Г. Колісниченко