Справа № 465/5412/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/783/4841/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3, позивача - ОСОБА_4, представника позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 -ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та стягнення додаткових витрат на оплату навчання,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку до досягнення сином 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання та стягнення додаткових витрат на оплату навчання сина, який продовжує навчання у Національному Університеті «Львівська Політехніка» в Інституті Психології та Права в розмірі 1/2 витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення 23-х років - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї з відповідачем народився син, ОСОБА_6, який постійно проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22.06.1999 р. з відповідача стягувалось на утримання сина - ОСОБА_6, аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4

Позивач зазначає, що на даний час їх з відповідачем син навчається на контрактній основі на другому курсі Національного Університету «Львівська Політехніка» в Інституті Права та Психології. Позивач не в змозі самостійно утримувати сина, у зв'язку з тим, що йому необхідні кошти на навчання, на проїзд, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Відтак, позивач просить позов задоволити повністю.

В подальшому позивачем було подано на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких вона посилається на те, що відповідач постійно самоусувається від покладеного на нього чинним законодавством обов'язку утримувати та піклуватися про свою дитину. Знаючи, що його син навчається на комерційній основі і потребує постійної батьківської уваги і допомоги, нормального харчування, одягу, відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на навчання дитини. Відтак, позивач зазначає, що сама вона не в змозі в повній мірі цього забезпечити, оскільки має невисокий дохід, а також на її утриманні перебувають її батьки. Батько позивача 1939 року народження, який потребує реабілітації після перенесеного в 2016 р. трансмурального інфаркту міокарду, та мати, яка за станом свого здоров'я двічі на рік потребує стаціонарного лікування. Крім цього, позивач зазначає, що відповідач у запереченні вказав, що на його утриманні знаходиться четверо дітей. Однак, син ОСОБА_7, 2000 року народження, не проживає з відповідачем, не є його сином від теперішнього шлюбу, проживає разом зі своєю матір'ю, яка вказана в свідоцтві про народження, і знаходиться на повному її утриманні. А відтак, відповідач не утримує свого сина, ОСОБА_7.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Позивач також зазначає, що твердження відповідача про те, що у нього немає можливості надавати матеріальну допомогу не відповідає дійсності, оскільки він має постійну роботу, отримує стабільний дохід. У 2015 р. придбав автомобіль - позашляховик Renault Duster 2015 р.в. та зазначає, що вартість такого автомобіля ставить близько 400 000 грн.

З договору про підготовку фахівців з вищою освітою за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр вбачається, що ОСОБА_6 є студентом денного відділення контрактної форми навчання в Національному Університеті «Львівська Політехніка» в Інституті Психології та Права». На даний час, на виконання умов вказаного договору, за три семестри навчання нею оплачено 16 995 грн. Сума, яка підлягає сплаті за весь період навчання становить 50 560 грн. На підставі викладеного просить стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_6, який продовжує навчання аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення сином навчання та просить стягнути з відповідача на свою користь 1/2 додаткових витрат на оплату навчання сина ОСОБА_6

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина, який продовжує навчання - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/6 частини із всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду з 14 вересня 2016 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на оплату навчання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який продовжує навчання у Національному Університеті «Львівська Політехніка» в Інституті Психології та Права в розмірі 1/2 витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що з рішенням не погоджується, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального права і висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що судом не прийнято до уваги те, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак в меншому, ніж заявлений позивачкою, розмірі, оскільки він має на утриманні ще чотирьох дітей (трьох малолітніх дітей та одну неповнолітню дитину), яким зобов'язаний надавати допомогу. Вважає, що навчання на контрактній формі не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, в розумінні вимог ст. 185 СК України.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на оплату навчання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який продовжує навчання у Національному Університеті «Львівська Політехніка» в Інституті Психології та Права в розмірі 1/2 витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, - відмовити. Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина, який продовжує навчання - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/6 частини із всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду з 14 вересня 2016 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягнення з 1/6 на 1/8 та відповідно зменшити розмір судового збору.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з врахуванням наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.06.1999 року встановлено батьківство ОСОБА_2, 1972 року народження відносно народженої дитини ОСОБА_4 сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно на утримання дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 25.11.1998р. і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5, його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №6926 від 21.01.2017р. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований та проживає разом із матір'ю - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції з урахуванням приписів ст. ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, виходив з того, що згідно договору № 2829-16 укладеного між ОСОБА_4 (Замовник) та Національним Університетом «Львівська Політехніка» (Виконавець) в особі ОСОБА_10, виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_6 за галуззю Право, за напрямом правознавство з присвоєнням кваліфікації при успішному навчанні: бакалавр. Термін чинності договору з дня його підписання до 30 червня 2019 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 50 560 грн.

Відповідно до довідки № 994/16 від 06.09.2016 року, виданої Національним Університетом «Львівська Політехніка», ОСОБА_6 дійсно навчається на другому курсі освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» Інституту права та психології (навчання за кошти фізичної особи). Закінчує навчання у червні 2019 року.

Як вбачається з квитанцій до прибуткових касових ордерів №10087 від 07.08.2015р, №01468 від 09.02.2016р., №12763 від 12.09.2016р. ОСОБА_4 оплатила навчання ОСОБА_6 згідно договору 2829-16 від 06.08.2015р. в розмірі 5450 грн., 5450 грн. та 5995грн. відповідно, що становить загальну оплачену суму навчання 16 895 грн.

Крім цього, в матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 07.12.2013 р., з якого вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 07 грудня 2013 року, актовий запис №3067. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 отримала прізвище «ОСОБА_11».

У ОСОБА_2 та ОСОБА_11 народилось троє дітей: ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20.05.2010 р., ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 21.02.2014р. та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 23.08.2016р.

Крім цього, в ОСОБА_2 та в ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_10 народився син ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 18.06.2005р.

В матеріалах справи знаходиться копія нотаріально завіреної заяви від 14.02.2017р. ОСОБА_16, матері неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, яка підтвердила цією заявою той факт, що її колишній чоловік ОСОБА_2 після їх розлучення постійно надає допомогу на утримання їх спільного сина у розмірі, який погоджений між ними у добровільному порядку.

Таким чином, на даний час на утриманні відповідача знаходиться одна неповнолітня дитина та троє малолітніх дітей.

Згідно довідки про доходи виданої Львівським Національним Медичним Університетом ім. Данила Галицького, ОСОБА_2 дійсно працює в ЛНМУ ім.Данила Галицького та займає посаду доцента, загальна сума доходу за період з 01.06.2016р. по 30.11.2016р., за винятком аліментів становить 54 977, 36 грн. Сплачені аліменти за вказаний період становлять 7 118,91 грн.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, а також те, що син сторін ОСОБА_6 зареєстрований та проживає разом із позивачем, навчається на денній платній формі навчання та немає інших джерел доходу, знаходить на утриманні позивача, та враховуючи те, що у відповідача є постійний регулярний дохід, та у нього на утриманні є ще четверо дітей, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 1/6 частки від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду з 14 вересня 2016 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

З висновками суду в цій частині слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині вимог не спростовують, оскільки такі є вірними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів. А відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суд в цій частині відсутні.

В той же час, ухвалюючи рішення про стягнення додаткових витрат, пов'язаних з навчанням повнолітнього сина ОСОБА_6, суд першої інстанції, з посиланням на вимоги ст.185 СК України виходив з обов'язку відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198).

Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим ст. 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, з урахуванням обставин справи та зазначених правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення додаткових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 червня 2017 року в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина ОСОБА_6 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.