У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року в справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка,4» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 ОСББ «Івана Франка, 4» звернулося до суду із вказаним позовом до відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСББ згідно рішення Шевченківської районної у м. Києві ради від 07 квітня 2005 року №871 було отримано на свій баланс житловий комплекс по АДРЕСА_1

Відповідно до вимог Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» і іншого законодавства у сфері регулювання порядку надання житлового-комунальних послуг ОСББ «Івана Франка, 4» надає послуги з утримання вказаного будинку і прибудинкової території, надає послуги з постачання до квартир мешканців гарячої і холодної води, опалення і водовідведення, обслуговування і ремонту будинку та з паркування автомобілів на виконання рішення загальних зборів ОСББ. В той же час, отримуючи вказані послуги, відповідач не сплачує за них.

Зокрема, власником квартири 6, за вказаною адресою, є відповідач ОСОБА_3, який є членом ОСББ, проживає в квартирі і користується житлово-комунальними послугами.

Разом з тим, за період з 01 березня 2013 року по 25 липня 2014 року відповідач не в повному обсязі сплачував за отримані послуги, в зв'язку із чим у нього виникла заборгованість в розмірі - 21 001,40 грн.

Просило стягнути з відповідача суму боргу в вказаному розмірі, а також 3% річних в розмірі - 1568,50 грн та інфляційні витрати в розмірі - 18060,10 грн за час прострочення сплати грошових коштів, та відповідно стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача заборгованість по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території - 12 255 грн 98 коп., по оплаті за холодне водопостачання - 140 грн 65 коп., компенсаційну плату за охорону стоянки - 3 000 грн, та судовий збір - 1 378 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «ІванаФранка, 4» заборгованість в сумі 13 260 грн 18 коп., 3 % річних - 649 грн 42 коп. та інфляційні втрати - 9 935 грн 98 коп. та судовий збір в сумі 1 378 грн.

У касаційній скарзі ОСББ «Івана Франка, 4» просить змінити рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний суд виходив із того, що згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Сторони визнали, що письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг між ними не укладався.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Отже апеляційним судом вірно стягнуто з відповідача суму заборгованості за комунальні послуги з урахуванням площі квартири за вказаний позивачем період в розмірі 10 260 грн 18 коп.

Крім того, з відповідача стягнуті інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 649 грн 42 коп.

Однак, вимоги про стягнення з відповідача послуг з централізованого опалення задоволенню не підлягають, оскільки в квартирі відповідача встановлено газовий котел, яким здійснюється опалення з 2003 року та відповідно сплачуються послуги з газопостачання.

Також не підлягає задоволенню заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості з оплати послуг з холодного водопостачання, оскільки за вказаний період з березня 2013 року по липень 2014 року сплачено на рахунок позивача кошти в загальній сумі 667 грн. 30 коп.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка,4» про поновлення строку на касаційне оскарження та перевіривши його касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року в справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка,4» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ А.В.Маляренко