АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 666/6892/14-ц Головуючий в І інстанції Гордімов А.В. Номер провадження 22ц - 791/1496/2017 Доповідач: Бугрик В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бугрика В.В.,

Суддів: Базіль Л.В.,

Семиженка Г.В.,

секретаря Рябченко А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Антонівської селищної ради м. Херсона (треті особи - Державна інспекція сільського господарства в Херсонській області, Херсонське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру "Херсонгеоінформ", Управління Держземагентства у м. Херсоні Херсонської області Головного управління Держземагентства у Херсонській області) про визнання недійсним рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання звільнити земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсним рішення Антонівської селищної ради м. Херсона від 20 серпня 2003 року № 159 в частині затвердження технічної документації щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку та передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,077 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою; зобов'язати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку, площею 0,0026 га, шляхом перенесення паркану, розташованого за цією ж адресою.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником домоволодіння № АДРЕСА_1 Згідно з довідкою від 09 грудня 2013 року, виданою виконавчим комітетом Антонівської селищної ради м. Херсона, за вказаним домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 0,05 га, яка межує із земельною ділянкою відповідача № АДРЕСА_1

Власниками домоволодіння № АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

На підставі рішення Антонівської селищної ради від 20 серпня 2003 року № 159 ОСОБА_3 було виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,077 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану за вищевказаною адресою.

Посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів належна ОСОБА_3 земельна ділянка була збільшена у розмірах за рахунок належної йому частини земельної ділянки, просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 09 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначив, що суд проігнорував його доводи про порушення земельного законодавства під час приватизації ОСОБА_3 його земельної ділянки, які мають безперервний та триваючий характер, оскільки частина його земельної ділянки, на якій розташований жилий будинок, знаходиться на неправомірно приватизованій частині земельної ділянки ОСОБА_3, внаслідок чого порушуються його права як власника будинку. Також вказав, що суд не звернув уваги на те, що за його домоволодінням виділено (закріплено) земельну ділянку площею 0,05га відповідно до довідки сільради від 09.12.2013 року №1356, а на теперішній час його домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 0,0461га, що не відповідає 0,05га. Починаючи з 2011 року між ним та ОСОБА_3 виникла суперечка щодо межі суміжних земельних ділянок, яка триває до цього часу. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача земельна ділянка останнього була збільшена за рахунок зменшення його земельної ділянки. Крім того вказав, що суд не дослідив, що під час приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки були порушені ст.116 та ст. 118 ЗК України, а саме: вилучення частини земельної ділянки у землекористувача за відсутності рішення органів місцевого самоврядування; виготовлення з порушенням чинного законодавства проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що відповідно плану меж землекористування, розробленого ДП Херсонгеоінформ, встановлено, що частина земельної ділянки розміром 26кв.м вилучається із землекористування по АДРЕСА_2, та пропонується у власність землекористувачу по АДРЕСА_1, в той час як рішення про вилучення частини земельної ділянки площею 26кв.м не приймалося, що є порушенням ст.116 ЗК України. Вказав, що зазначені обставини підтверджуються також наданими відповідями на його звернення, зокрема листами Херсонської облдержадміністрації, Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області та прокуратури Дніпровського району м. Херсона. Також вказав, що суд не звернув уваги на те, що акт про встановлення зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_3 (без № та дати), погоджений із суміжними землекористувачами, не може бути доказом у справі, оскільки оформлений з порушенням норм чинного земельного законодавства, а ДП Херсонгеоінформ визнав той факт, що межі земельних ділянок АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 фактично не були встановлені та відновлені. Також вказав, що з інвентарних справ на будинки вбачається, що від колишніх власників передавались земельні ділянки площею 0,05га та 0,07га відповідно, а рішення сільської ради про збільшення земельної ділянки відповідача з 0,07га до 0,077га не приймалось, на що суд уваги також не звернув. Вважає безпідставними твердження відповідачів про проходження межі через житловий будинок через здійснення ним самочинного будівництва, оскільки в цілому будинок не змінював свою конфігурацію, а при ньому наявна лише частина прибудови літ. «а», яка є самочинним будівництвом. Також вважає, що в силу ч.2 ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України він є користувачем земельної ділянки розміром 0,05га, на якій розміщений його будинок, оскільки за колишнім власником ОСОБА_5 згідно довідки радгоспу «Янтарний» від 05.12.1983 року зареєстрована земельна ділянка площею 0,05га з посиланням на акт встановлення меж земельної ділянки від 30.06.1974 року, що свідчить про реальне встановлення меж земельної ділянки.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлено, що рішенням Антонівської селищної ради м. Херсона від 20 серпня 2003 року ОСОБА_3 передано у приватну власність присадибну земельну ділянку в смт. Антонівка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 770 кв. м по АДРЕСА_1. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 06 листопада 2003 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0770 га, розташованої по АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Власниками домоволодіння АДРЕСА_1 є: ОСОБА_3, якому належить 72/100 частин на підставі договору дарування від 10 лютого 2009 року, та ОСОБА_3, якій належить 28/100 частин на підставі договору дарування від 28 грудня 2004 року.

04 червня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. У зазначеному договорі не вказано про розмір земельної ділянки, яка перейшла у власність або користування позивача. Відповідно до довідки від 09 грудня 2013 року № 1356, виданою виконкомом Антонівської селищної ради м. Херсона, за адресою позивача обліковується присадибна земельна ділянка загальною площею 0,05 га. Також встановлено, що станом на 27 січня 2012 року відповідно до плану земельної ділянки АДРЕСА_2 виконаного ДП «Херсонгеоінформ», у фактичному користування позивач перебуває земельна ділянка площею 0,0461 га.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів, що до площі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, включено частину земельної ділянки, на яку має право позивач. При цьому судом зазначено, що на момент прийняття рішення Антонівською селищною радою м. Херсона від 20 серпня 2003 року № 159 права позивача не могли бути порушені, так як він не був власником будинку АДРЕСА_2, а набув право власності на вказаний будинок лише 04 червня 2009 року з моменту укладення договору купівлі-продажу.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За приписами ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів наявності у попереднього землекористувача документа, що посвідчував його право постійного користування земельною ділянкою, як того вимагають норми ст. 125 ЗК України, як і доказів встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 на місцевості. Відповідно до акта встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, складеного в квітні 2003 року ДП «Херсонгеоінформ», землекористувач ОСОБА_3, - встановлені на місцевості межі ясні, не викликають непорозумінь і закріплені існуючими на місцевості будівлями та огорожею. Вказаний акт встановлення підписали представники суміжних земельних ділянок, в тому числі суміжний землекористувач по АДРЕСА_2.

Таким чином доводи позивача про те, що попередній власник користувався земельною ділянкою площею 0,05 га, а відтак таке право перейшло і до нього, ґрунтується на припущеннях і не підтверджено документально.

Судом першої інстанції дана належна оцінка вимогам позивача, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують висновків суду, а інших доказів, які б давали підстави для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом розгляду суду першої інстанції, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 09 липня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з цього дня безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: (підпис) В.В. Бугрик

Судді: (підпис) Л.В. Базіль

(підпис) Г.В. Семиженко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 20 листопада 2017 року

Ухвала набрала законної сили 16 листопада 2017 року

Суддя В.В. Бугрик

Секретар судового засідання А.А. Рябченко