Справа № 369/3930/17
Провадження № 2/369/2356/17
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2017 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

при секретарі: Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання права користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання права користування земельною ділянкою.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 24/100 частини житлового будинку №21 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1, що належав померлому.

Також, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на право користування 24/100 частин земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано за ОСОБА_1 право власності на 24/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що складається з приміщення 1-5 житловою площею 16,5 кв.м., з 1/2 огорожі №1, ? колодязя, погреба під літ. "Г", навісу під літ. "Д", навісу під літ. "Ж", 14 огорожі в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 листопада 2016 року, ОСОБА_1, належиться на праві приватної власності 24/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами.

Земельна ділянка на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок належить відповідачці ОСОБА_2.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року було затверджено мирову угоду відповідно до якої, ОСОБА_2 визнала порядок користування 24/100 частин земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2500 га за померлим чоловіком ОСОБА_4, відповідно до наданої схеми поділу земельної ділянки.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просила суд надати ОСОБА_1 право користування 24/100 частиною земельної ділянки, площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для користування житловим будиноком в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав викладених в запереченнях долучених до матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який доводився чоловіком позивачу у справі ОСОБА_1.

22 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_4.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 листопада 2015 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори О.В. Грисюк було відмовлено ОСОБА_1 у видачі на її ім»я свідоцтв про право на спадщину за законом на 24/100 частки земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1, та на 24/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1, оскільки спадкодавцем не було проведено реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.

Як встановлено судом, на день смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 24/100 частин жилого будинку № 21 з відповідними господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та на 24/100 частки земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2016 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 24/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що складається з: приміщення 1-5 житловою площею 16,5 кв.м., ? огорожі № 1, ? колодязя, погреба під літ. «Г», навісу під літ. «Д», навісу під літ. «Ж», ? огорожі, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 просила надати їй право користування 24/100 частин земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 377 ЦК України, на яку посилається позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З матеріалів справи вбачається, що власником вказаної земельної ділянки є відповідач у справі ОСОБА_2.

Судом встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку судом затверджено по справі мирову угоду на таких умовах, а саме з метою врегулювання спору у вказаній цивільній справі сторони уклали мирову угоду про наступне: 1. ОСОБА_2 визнає порядок користування 24/100 частин земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2500 га за ОСОБА_4, відповідно до наданої схеми поділу земельної ділянки. 2. ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4 на підставі угоди про надання правової допомоги від 14 грудня 2014 року, не має ніяких претензій по даній цивільній справі до ОСОБА_2. Провадження у справі закрито.

Однак, як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Слід зазначити, що ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Судом встановлено, що в період часу, необхідного для вступу вказаної ухвали суду від 15 травня 2015 року в законну силу, сторона у справі ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Захист цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України, відповідно до частини другої якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права;

визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення;

припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цей перелік не є вичерпним, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Однак, суд наголошує на тому, що рішення суду має бути дієвим і досягати мети - захисту прав особи. Ймовірне судове рішення про визнання завідомо неправильними висновків експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи ніяким чином не зможе призвести до захисту прав позивача і не вплине на обсяг її прав і свобод.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Тому, з'ясувавши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, суд дійшов висновку про неможливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов про відмову у задоволенні позову.

Керуючись Законом України «Про судову експертизу», статтею 16 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 47, 53, 57-66, 79, 88, 147, 150, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.Д.Усатов