Справа № 465/2933/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/5837/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю прокурора Панькевича Р.В., представника третьої особи Лазів І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року у справі за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_3, з участю третьої особи Комунальна міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги, про стягнення коштів,- встановила:

В травні 2017 року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, з участю третьої особи Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, про відшкодування витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у 1-му травматологічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомогиу зв»язку із отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП, яку спричинив відповідач ОСОБА_3

Згідно листа Комунальна міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги загальна сума коштів, затрачених на лікування потерпілої, становить 9357,52 грн., які прокурор просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь Львівської міської ради.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Чліянца С.А. щодо залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Позовну заяву Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_3, з участю третьої особи Комунальна міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги,про стягнення коштів - залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури № 3, вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що позов пред'явлений в інтересах держави в особі Львівської міської ради, як органу місцевого самоврядування, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави.

Покликається на те, що відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження, у зв'язку з чим остання перебувала на стаціонарному лікуванні.

Затрачені кошти на лікування залишаються невідшкодовані з причин бездіяльності, як закладу охорони здоров»я так і Львівської міської ради, як органу, якому такий заклад належить, що порушує інтереси держави.

З врахуванням роз'яснень, наданих Верховним Судом України у п. 2 постанови Пленуму «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 р., вважає, що має право на звернення з таким позовом.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та представника третьої особи на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні врахуючи таке.

Залишаючи без розгляду позовну заяву районний суд виходив з того, що при зверненні до суду з даним позовом прокурор повинен був обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, а саме довести, що Львівської міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави та вказати в чому саме полягає порушення прав держави, що не було зроблено.

Суд прийшов висновку, що саме по собі посилання прокурора у позові на факт не пред'явлення цього позову протягом певного часу безпосередньо Львівською міською радою не можна вважати обґрунтованим в розумінні зазначеного вище.

Крім цього, суд звернув увагу, що роль прокурора у сфері представництва інтересів держави має допоміжний характер і основну роль згідно чинного законодавства України відіграють профільні органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, які самостійно звертаються до суду, тому суд постановив оскаржувану ухвалу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: фізичні, юридичні особи (особи), держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб"єкти публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

З метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з дотриманням вимог процесуального закону, та зобов"язаний надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (апеляційній скарзі) повинен визначити, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року N 3-рп/99)

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор подав позов в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах Львівської міської ради.

Предметом даного судового розгляду є вимоги прокурора в інтересах держави в особі Львівської міської ради, як є власника комунального майна - Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги про відшкодування коштів затрачених на лікування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15.07.2015 року набрав чинність розділ IV Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який визначає повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій, в тому числі, ст. 23, що встановлює підстави представництва інтересів громадянина або держави в суді. Цим Законом було внесено також зміни до ЦПК України.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду.

Отже, після 15.07.2015 року, прокурор звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва. Відповідно, наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Таке право, в тому числі право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

При цьому, у випадках відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до суду, прокурор безсумнівно має право на подання позову в інтересах держави.

Якщо ж такий орган існує, то в такому разі прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва.

Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог ст.ст. 10, 27, 60, 179 ЦПК України шляхом подання належних та допустимих доказів. Зокрема, такими доказами можуть бути: докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків.

Водночас, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав. Зокрема, Європейський суд у низці справ роз'яснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої співмірної посадової особи може розглядатися як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції" від 12.04.2006 року). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони почуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції" від 07.06.2001 року). Підтримка прокуратурою однієї зі сторін, безумовно, може бути виправданою за належних обставин, наприклад, зокрема, коли захисту потребують державні інтереси.

Слід також відзначити нагадування Європейського суду, що принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Відтак, саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, не достатньо для прийняття судом цієї заяви та рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після встановлення судом правових підстав для представництва.

Підстави залишення без розгляду заяви передбачені статтею 207 ЦПК України.

Зокрема, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності (п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України).

Залишення заяви без розгляду є формою закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення рішення суду.

Безспірно встановивши, що прокурор звернувшись в суд позовом про відшкодування витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, не вказав підстави для такого представництва, зокрема не подано належні та допустимі докази про те, що Львівська міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність залишення позову без розгляду на цій стадії, врахувавши роз»яснення Верховного Суду України, надані у абз. 2 та 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради - відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк