Номер провадження: 22-ц/785/2552/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д.

Черевка П.М.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 вересня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08 лютого 2013 року ОСОБА_3 підписала Заяву № б/н від 08.02.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок і отримала кредитну картку «Універсальна». ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі. Відповідачка не повернула своєчасно позивачу грошові кошти для погашеня заборгованості за борговими зобов'язаннями. Наслідком порушення відповідачкою зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку із зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 01 квітня 2015 р. має заборгованість у розмірі 40793,13 гривень, а тому ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що ОСОБА_3 не отримувала від позивача кредитну картку, грошовими коштами позивача не користувалась, і відповідно, заборгованості в неї не має. Просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач мала можливість розпоряджатися його грошовими коштами, тобто доказів отримання відповідачем кредитної картки, як і доказів того, коли саме, в який спосіб та у якій сумі вона розпорядилась грошовими коштами позивача. Не доведено належними доказами розмір заборгованості. Не зазначено, коли така заборгованість виникла, які внески робила відповідач на погашення заборгованості, про що зазначено у позові. Згідно з розрахунком заборгованості, наданої суду позивачем, тіло кредиту станом на 01 квітня 2015 року складає 28 757,25 гривень, однак позивач стверджує у позові, що надавав відповідачці можливість користуватися грошовими коштами в межах кредитного ліміту у розмірі 8 000 гривень. Доказів збільшення розміру кредитного ліміту або виникнення заборгованості за овердрафтом позивачем не надано.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 (далі - Відповідач) звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 08.02.2013 року, згідно якої отримала кредит, у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 01.04.2015 року має заборгованість - 40 793,13 гривень, з яких: 28 757,25 гривень - тіло кредиту; 8 295,86 гривень - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 971,30 гривень - нараховано пені за прострочене зобов'язання; 350 гривень - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 гривень - штраф (фіксована складова); -1 918,72 гривень - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову Банку суд першої інстанції вказував на недоведеність позовних вимог.

Такі висновки суду не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Так, ч. 4 ст. 10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Тож за наявності сумнівів у наданих позивачем документах на підтвердження існування договірних відносин, заборгованості відповідача за кредитом, суд першої інстанції не був позбавлений права роз'яснити позивачеві його право надати докази на підтвердження тих обставин, які судом поставлені під сумнів.

Однак, суд першої інстанції не витребував від позивача додаткових доказів на підтвердження своїх вимог та не попередив про наслідки неподання вказаних доказів.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором приєднання (ст.634 ЦК України), умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, а лише виявляє своє волю на укладення цього договору на запропонованих умовах. У такий спосіб дотримується один із основоположних принципів - свободи договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви. Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінювати /зменшити або збільшити/ кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

08.02.2013 року підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_3 приєдналась до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг та отримала кредитну картку «Універсальна».

Факт отримання кредитної картки «Універсальна» було зафіксовано фотографуванням, відповідно до п.1.1.7.40 Умов і Правил.

Доказом користування кредитною карткою є виписка по рахунку. У вказаній виписці відображено всі операції із погашення заборгованості, а також зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов'язання, розмір кредитного ліміту, який встановлений відповідачу.

Із виписки також слідує, що відповідач не лише знімав грошові кошти, але частково і погашав заборгованість. Дії з погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту.

22.12.2015 року було здійснено операцію зі списання кредитних коштів з кредитної картки «Універсальна».

Вказане списання коштів узгоджується із положеннями Умов та правил надання банківських послуг до яких приєдналася ОСОБА_3.

Згідно до пункту 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 «Умов та правил надання банківських послуг» Відповідач доручив Банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг», Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку в масності з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання).

Отже, позичальник погодив з банком можливість списання грошових коштів зі своїх рахунків, тому дії позивача по списанню грошових коштів слід вважати такими, що вчинені відповідно до умов договору.

Дії банку щодо договірного списання відповідачем не оскаржені, незаконними не визнані.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 лютого 2013 року у загальному розмірі 40 793,13 гривень, з яких: 28 757,25 гривень - тіло кредиту; 8 295,86 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 971,30 гривень - пені за прострочене зобов'язання; 350 гривень - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; 500 гривень - штраф (фіксована складова); - 1 918,72 гривень - штраф (процентна складова), а також судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2 893,8 гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік