Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/550/17
Провадження № 2/321/280/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично вихованням дитини він не займається, матеріально його не забезпечує, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог, та додатково пояснив, що після розірвання шлюбу, відповідач аліменти за рішенням суду не сплачує, вихованням дитини не займається, матеріально її не забезпечує, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Вважає, що зазначені обставини є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову та пояснив, що за проханням колишньої дружини у 2013 році він надавав дозвіл на виїзд їхнього малолітнього сина за межі України. На даний час його син разом з матір'ю проживають постійно в Ізраїлі. ОСОБА_3 обіцяла йому приїздити з сином в Україну до нього в гості, але своєї обіцянки не дотримала. На час коли син був в Україні, він спілкувався з ним, надавав кошти на утримання. На теперішній час він не має можливості спілкуватися із сином, оскільки, позивач не надає згоди щоб він спілкувався з сином. Вважає, що жодних дій, які б давали підстави для позбавлення його батьківських прав, він не вчиняв, від виконання батьківських обов'язків не відмовлявся, завжди діяв і інтересах дитини.

В судове засідання представник третьої особи ОСОБА_5 не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Як встановлено в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження, виданого 14 червня 2006 року Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі реєстрації народжень 14 червня 2006 року зроблено відповідний запис №12 (а.с 8).

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2008 року було визнано мирову угоду між ОСОБА_3 і ОСОБА_6, розподілено між ними спільне майно, розірвано шлюб, вирішено пистання про стягнення з ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 5 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний запис № 57 від 5 жовтня 2010 року (а.с. 6).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації від 1 березня 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно інформаційного листа виданого 5 вересня 2017 року, Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повідомляє, що на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження по стягненню з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліментів (а.с. 54).

Відповідно до інформаційного листа № 16444/4 виданого 25 вересня 2017 року, Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повідомляє, що станом на 25 вересня 2017 року на контролі у Михайлівському районному відділі державної виконавчої служби не знаходиться виконавчий лист по стягненню аліментів з ОСОБА_2, який АДРЕСА_1, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 57).

ОСОБА_6 має такий склад сім'ї: дружина ОСОБА_8 і син дружини ОСОБА_9, що підтверджується довідкою Плодородненської сільсокї ради від 20 люто 2017 року №305 (а.с. 58).

Згідно характеристики наданої 20 лютого 2017 року Плодородненською сільською радою, ОСОБА_2 проживає на території Плодородненської сільської ради. Одружений, дружина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4. Працює в Мелітопольській дистанції ПЧ № 4. Скарг від сусідів по відношенню ОСОБА_2 не надходило (а.с. 59).

Так, за ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відтак, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Саме тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

Отже, за змістом наведених вище правових норм ухилення від виконання обов'язків батьків з виховання дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що після розірвання шлюбу, у 2013 році позивач разом з дитиною виїхали за межі України і тривалий час постійно проживають в Ізраїлі.

Та обставина, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не підтверджується жодними доказами.

Натомість, згідно з повідомленням з виконавчої служби, виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, на виконання не надходили.

Відповідач в свою чергу зазначив, що бажає спілкуватися з дитиною та виховувати її, проте не може дійти згоди з цих питань з позивачкою.

Враховуючи вік дитини, (на час звернення до суду позивачки з позовом про позбавлення батьківських прав, дитині виповнилось 11 років), а також ту обставину, що позивач разом з дитиною проживають за межами України, відповідач бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, але не має можливості цього робити з об'єктивних причин, суд вважає, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, суперечитиме інтересам дитини.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування від 1 березня 2017 року, який є єдиним доказом наданим позивачем, за яким Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, не є мотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю. У висновку зазначено, що ОСОБА_6 не виконує своїх батьківських обов'язків, але відсутні посилання на докази, на підставі чого орган опіки і піклування дійшов таких висновків.

Отже, наведений вище висновок органу опіки та піклування суд вважає недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому взагалі не встановлені обставини на підтвердження умисного ухилення батька від виховання дитини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав не має. Позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують її на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та допустимими доказами, таких доказів не надала. Позивачем не доведено навмисного ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, тому відповідно відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 131, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області М.Ю.Олійник