Справа № 206/4381/17
Провадження № 2/206/1133/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Мороза К.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2017 позивач звернулась до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила наступне. 30.10.2007 між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу кредит у сумі 3000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позивач - повернути кредит та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом. Зазначеним договором передбачено, що у випадку порушення строків платежів по зобов'язанню, передбаченому договором, банк вимушений буде звернутись до суду. Відповідачем не повідомлено позивача про виниклу заборгованість, що порушило право позивача на добровільне виконання зобов'язань за кредитом. 04.08.2017 позивачу стало відомо, що 28.04.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис № 3799 та запропоновано звернути стягнення на кошти боржника в сумі 49347,65 грн. Виходячи із наявних у виконавчому провадженні матеріалів, позивач вважала, що в розпорядженні нотаріуса були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, або будь-яке інше повідомлення боржника про виниклу заборгованість. Таким чином, позивач зазначила, що під час вчинення нотаріусом виконавчого напису в його розпорядженні були відсутні необхідні документи, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису. Окрім того, нотаріусом не було перевірено наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а саме те, що відповідно до підписаної позивачем заяви позивачу було надано 3000,00 грн., а в наданому нотаріусу розрахунку тіло кредиту більше. Крім того, виконавчий напис було вчинено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", яка була визнана недійсною та незаконною, згідно постанови суду по справі № 826/20084/14. Керуючись викладеним позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, реєстровий № 3799 вчинений 28.04.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.2-3, 13-16)

Позивач та представники позивача під час судового розгляду позовну заяву підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх такими, що не підлягають задоволенню, надав письмове заперечення (а.с.90-91).

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмові пояснення та зазначила, що вчинення оспорюваного виконавчого напису було здійснено у відповідності до чинного законодавства (а.с.96-98).

Третя особа Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлявся.

Вислухавши доводи та пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2007 позивач виявила бажання оформити на своє ім'я кредитку, підписавши заяву ПАТ "КБ"ПриватБанк", та підтвердила, що ознайомлена та погоджується з Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с.19, 80).

Відповідно до розрахунку ПАТ "КБ"ПриватБанк", станом на 31.03.2017 заборгованість ОСОБА_3 становить 46847,65 грн. (а.с.17-18, 85-86).

15.04.2017 представником ПАТ "КБ"ПриватБанк" на адресу позивача направлено письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором б/н від 30.10.2007, що підтверджується самою вимогою, поштовою квитанцією на ім'я ОСОБА_3, опису вкладення до цінного листа (а.с.77-79)

28.04.2017 ПАТ "КБ"ПриватБанк" звернулося до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору № б/н від 30.10.2007 для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором, а саме 46347,65 грн. До заяви долучено наступні додатки: оригінал кредитного договору, засвідчена виписка з особового рахунку боржника/оригінал, вимога про усунення порушень за кредитним договором/оригінал, копія паспорту боржника, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв'язку/оригінал, опис вкладення в цінний лист/оригінал, установчі документи/оригінал, довіреність на представника/оригінал, паспорт представника/оригінал (а.с.73).

Тієї ж дати, тобто 28.04.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис та запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 49347,65 грн., яка складається з: 6179,18 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 35299,92 грн. - залишок заборгованості за відсотками, 2899,61 грн. - пеня та комісія, 250 - штраф (фіксована частина), 1718,94 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості), 3000,00 грн. - витрати, пов'язані із вчинення виконавчого напису, з ОСОБА_3, тобто позивача, які є боргом за кредитним договором б/н від 30.10.2007, укладеним з ПАТ "КБ"ПриватБанк", яке є правонаступником ЗАТ "КБ"ПриватБанк" (а.с.4).

18.07.2017 Головним державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54328875 на підставі виконавчого напису за № 3799 від 28.04.2017 (а.с.26).

Відповідно до наданого Висновку науково-правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і суб'єктного складу справи щодо його оскарження в суді, затвердженого 12.12.2016 Головою ради науково-правових експертиз Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, доктором наук, професором ОСОБА_5, науково - практичний експерт ОСОБА_6 прийшов до наступних висновків:

"Законодавство (ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.2., 3.5. Глава 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів) презюмує безумовне право кредитора на стягнення боргу, підтверджене документами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вирішення питання про те, в яких випадках заборгованість вважається безспірною, належить до компетенції Кабінету Міністрів України, який відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» встановлює перелік документів, на підставі яких стягнення заборгованості провадиться шляхом вчинення виконавчого напису.

Безспірність заборгованості підтверджують виключно документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не вимагає додаткового доведення, якщо нотаріусу надані для вчинення виконавчого напису ті документи, що передбачені законодавством. Наявність документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є єдиним необхідними та достатнім доказом безспірності боргу в розумінні ст. 87 Закону України «Про нотаріат», з огляду на те, що нотаріус не зобовязаний витребувати для вчинення виконавчого напису будь-які інші документи або докази...

Підставами для позову про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть бути виключно: відсутність у боржника реального боргу або наявність меншого боргу, ніж зазначено у виконавчому написі, неправильність визначення кредитором суми заборгованості та іншої відповідальності боржника, щодо стягнення якої вчинений виконавчий напис.

У справах про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково не проводиться оцінка законності дій нотаріуса під час вчинення виконавчого напису, оскільки це не є підставою для визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково." (а.с.99-111).

Відповідно до копії статуту Інституту держави і права імені ОСОБА_7 Національної академії наук України, а саме п. 2.1.4 Інститут проводить науково-правові експертизи, надає інші послуги відповідно до законодавства (а.с.112-113).

Дані спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Законом України "Про нотаріат", постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка діяла на момент вчинення виконавчого напису.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 вважала, що виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню в зв'язку із відсутністю документів у нотаріуса під час вчинення оспорюваного напису, а саме: оригіналів розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, або будь-яке інше повідомлення боржника про виниклу заборгованість; не перевірення нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису наявності чи відсутності спору щодо заборгованості; невідповідності суми кредиту, згідно кредитного договору б/н від 30.10.2007 з розрахунком наданому нотаріусу, та вчинення виконавчого напису на підставі постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, яка була визнана недійсною та незаконною, згідно постанови суду по справі 826/20084/14, чим позивач чітко визначила підстави позову, та вважала їх достатніми для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Втім, суд не може погодитись з такими висновками позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 ЗУ "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до пункту 2 яким доповнено перелік стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема: пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У відповідності до зазначеного вище рішення суду Кабінетом Міністрів України опубліковано резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Після чого, було здійснено опублікування ухвал Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017, по справі № К/800/6492/17 та від 04.04.2017 по справі № К/800/7651/17, які не підлягають оскарженню, про зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 до закінчення касаційного розгляду.

01.11.2017 Вищим адміністративним судом України оприлюднено вступну резолютивну частину ухвали, якою касаційні скарги Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 - без змін.

Враховуючи, що виконавчий напис, який було здійснено на підставі п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було вчинено 28.04.2017, тобто після зупинення дії постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, і до закінчення касаційного розгляду, тобто до 01.11.2017, суд приходить до висновку, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до діючого на той момент нормативного акту, а тому твердження позивача щодо здійснення виконавчої дії на підставі документу, що визнаний незаконним не знайшла свого підтвердження та спростовується наведеними вище рішеннями судів.

Стаття 88 ЗУ "Про нотаріат" встановлює, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Норма, закріплена у п. 3.4. Глави 16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", пов'язує початок обчислення строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналізуючи зміст зазначених вище положень суд приходить до висновку, що у разі якщо строк дії договору не закінчився або був обумовлений виконаннями сторонами своїх зобов'язань, право кредитора на примусове стягнення боргу, а отже, і право на вчинення нотаріусом виконавчого напису, виникає в кожний окремий момент часу після закінчення строку виконання зобов'язання, незалежно від моменту, коли в нього вперше виникло право вимоги. В цьому випадку строки, вказані в ст. 88 ЗУ "Про нотаріат", обчислюються з моменту направлення кредитором боржнику конкретної вимоги, обчисленої на певний момент часу.

Враховуючи, що відповідач звернувся до позивача з письмовою вимогою 15.04.2017 про усунення порушень за кредитним договором б/н від 30.10.2007, що підтверджується самою вимогою, поштовою квитанцією на ім'я ОСОБА_3 про відправлення кореспонденції та описом вкладення до цінного листа, суд приходить до висновку про вчинення виконавчого напису з урахуванням вимог ст. 88 ЗУ "Про нотаріат", а також, належного повідомлення позивача про наявну заборгованість, що спростовує доводи позивача про її необізнаність із наявною заборгованістю.

Щодо посилань позивача на те, що нотаріус не перевірив під час вчинення оспорюваного виконавчого напису наявності чи відсутності спору щодо заборгованості суд зазначає, що безспірність заборгованості підтверджують виключно документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не вимагає додаткового доведення, якщо нотаріусу надані для вчинення виконавчого напису ті документи, що передбачені законодавством. Наявність документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, і є єдиним необхідними та достатнім доказом безспірності боргу в розумінні ст. 87 Закону України «Про нотаріат», з огляду на те, що нотаріус не зобовязаний витребувати для вчинення виконавчого напису будь-які інші документи або докази, а також враховуючи той факт, що позивачем з 04.08.2017 (дата коли позивач дізналась про наявність виконавчого напису, згідно позовної заяви) і до моменту ухвалення судом рішення по даній справі не надала контррозрахунку суми заборгованості, визначеної відповідачем, позовна заява не містить взагалі підстав для визнання оспорюваного напису таким, що не підлягає виконанню з огляду на необґрунтованість заборгованості, також, не надано доказів існування в суді справи, щодо наявного боргу, його оскарження, що свідчить про безспірність такої заборгованості.

Окрім того, в судовому засіданні було встановлено, що документи визначені як підстава для вчинення нотаріусом виконавчого напису були надані нотаріусу, згідно діючої на той момент постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, що стало підставою для вчинення нотаріальної дії, а тому твердження позивача про відсутність таких документів у розпорядженні нотаріуса під час вчинення виконавчої дії була спростована в ході розгляду справи.

Доводи позивача, про те що відповідно до підписаної позивачем заяви позивачу було надано 3000,00 грн., а в наданому нотаріусу розрахунку тіло кредиту більше, також, не знайшли свого підтвердження та спростовуються документами, які містяться у матеріалах справи, а саме заяви, згідно змісту якої остання містить графу про розмір саме заробітної плати заявника, а не розміру наданого кредиту, де позивач зазначила 3000,00 грн., тому висновки позивача про невідповідність тіла кредиту кредитного договору і розрахунку не підтверджується жодним наявним документом, наданим позивачем в обґрунтування позову. Враховуючи вищевикладене та перевіривши додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, перевіривши доводи боржника в повному обсязі й установивши факт наявності безспірної заборгованості на момент вчинення напису, та за наслідками перевірки доводів боржника, оцінки наданих ним доказів, суд прийшов до висновку, що визначені позивачем підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, нормами чинного законодавства та рішеннями судів.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мав право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але з відповідними клопотаннями позивач та його представник до суду не зверталися.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Так, судом неодноразово розяснювалось положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 6 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 при ухваленні рішення, суд відповідно до ст. 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 18, 530, 610 ЦК України, ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» в редакції від 10.12.2014 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», ст.ст. 3, 4 8, 10, 11, 18, 57-60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак