ухвала

іменем україни

20 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Дьоміної О.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про заміну сторони у виконавчому провадженні, видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, за касаційною скаргою Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, посилаючись на те, що на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2004 року позов ОСОБА_5 задоволено та зобов'язано Івано-Франківський міський виконавчий комітет надати сім'ї ОСОБА_5 у складі трьох чоловік житлове приміщення, яке б відповідало вимогам ст. ст. 50, 113 ЖК УРСР.

10 листопада 2004 року був виданий виконавчий лист на виконання даного рішення та звернутий до виконання до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського обласного управління юстиції.

19 листопада 2004 року було відкрито виконавче провадження. Постановою від 17 січня 2005 року виконавче провадження зупинено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла дружина заявника - ОСОБА_5

Листом Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 повідомлено про те, що виконавчий документ з виконання рішення на виконанні не перебуває.

За таких обставин заявник просив видати дублікат виконавчого листа та поновити пропущений строк для його пред'явлення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року, заяву ОСОБА_4 про заміну сторони у виконавчому провадженні, видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, задоволено.

Замінено стягувача ОСОБА_5 на ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2004 року у справі № 2-1163/2004 р. за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання іншого благоустроєного жилого приміщення.

Видано дублікат виконавчого листа, виданого на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2004 року у справі № 2-1163/2004 р. за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання іншого благоустроєного жилого приміщення.

Поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа, виданого на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2004 року у справі № 2-1163/2004 р. за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання іншого благоустроєного жилого приміщення, до виконання.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради просить скасувати судові рішення, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи заяву, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у зв'язку зі смертю стягувача ОСОБА_5 її права та обов'язки перейшли до спадкоємців, в тому числі до заявника, а тому наявні правові підстави для заміни сторони у виконавчому проваджені з виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 21 вересня 2004 року на ОСОБА_4

Також в матеріалах справи містяться належні докази, якими підтверджено факт втрати оригіналу виконавчого листа, який було видано на виконання вищевказаного судового рішення, а тому слід видати його дублікат та враховуючи, що строк пред'явлення його виконання сплив, такий підлягає поновленню.

Доводи касаційної скарги про те, що заявником не наведено поважних причин для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, доказів втрати виконавчого документа не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Як установлено судами попередніх інстанцій, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2004 року, що набрало законної сили 22 жовтня 2004 року, зобов'язано Івано-Франківський міськвиконком надати сім'ї ОСОБА_5 у складі трьох чоловік житлове приміщення, яке б відповідало вимогам ст. ст. 50, 113 Житлового кодексу України.

10 листопада 2004 року був виданий виконавчий лист на виконання даного рішення.

12 листопада 2004 року постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського обласного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення від 21 вересня 2004 року.

Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського обласного управління юстиції від 17 січня 2005 року виконавче провадження зупинено.

Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського обласного управління юстиції 25 квітня 2006 року виконавче провадження поновлено.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з приводу невиконання рішення суду зверталися до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського обласного управління юстиції, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, прокуратури міста Івано-Франківська.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з листом Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 20 березня 2015 року виконавчий лист стосовно ОСОБА_5 на виконання не надходив, тому на виконанні не перебуває і виконавчі дії не вчиняються.

Згідно з листом Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 11 серпня 2015 року за період з 2009 року по даний час виконавчі документи про зобов'язання Івано-Франківського міського виконавчого комітету надати сім'ї ОСОБА_5 в складі трьох осіб житлове приміщення, що відповідає вимогам ст. ст. 47, 50, 113 ЖК УРСР, на виконання не надходили.

Спадкоємцями майна після померлої ОСОБА_5 є її чоловік ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_7

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 14 ЦПК України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

За змістом ст. 371 ЦПК України та ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією цивільного процесу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, спадкоємцями якої є її чоловік ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї із сторін (стягувана або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

За загальним правилом суть правонаступництва полягає в переході прав та обов'язків, що особисто не пов'язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зі смертю стягувача ОСОБА_5 її права та обов'язки перейшли до спадкоємців, а тому заявник є стягувачем за виконавчим документом.

Як вбачається зі змісту листів Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 20 березня та від 11 серпня 2015 року, наданих на запит міського суду, за період з 2009 року по даний час виконавчі документи про зобов'язання Івано-Франківського міського виконавчого комітету надати сім'ї ОСОБА_5 в складі трьох осіб житлове приміщення, що відповідає вимогам ст. ст. 47, 50, 113 ЖК УРСР, на виконання не надходили.

Відповідно виконавчий документ на виконанні не перебуває і виконавчі дії не вчиняються. При цьому зазначено, що надати інформацію понад 3 роки не вбачається можливим у зв'язку зі знищенням журналів реєстрації вхідної кореспонденції та книг обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю. Одночасно роз'яснено право на звернення до суду із заявою про видачу виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання (а.с.64, 98).

В силу ч. 1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Частиною 1 ст. 371 ЦПК України та ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства Права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29 липня 1998 року, п. 37).

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10 березня 1997 року (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Відтак, приймаючи до уваги, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, з огляду на вищенаведену практику європейського суду, колегія суддів приходить до переконання, що вимоги поданої ОСОБА_4 заяви відповідають сутності його законного права на доступ до суду.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.О. Дьоміна О.М. Ситнік