Справа № 209/3022/16-ц
Провадження № 2/209/95/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі: представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кам'янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 75150,00 грн. та проценти за договором позики розмірі 189378,00 грн.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 342152,79 грн., сплачений судовий збір в сумі 3421,53 грн. та витрати за надання правової допомоги адвокатом в сумі 3000 грн.

На обґрунтування первісного позову ОСОБА_1 зазначив, що 19 липня 2013 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачці строком на один місяць грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, а остання отримала від нього ці грошові кошти, і зобовязалася повернути їх 19 серпня 2013 року та сплатити відсотки за користування грошима в розмірі 7% щомісячно. На підтвердження укладення між ним та відповідачкою вказаного договору позики та всіх його істотних умов ОСОБА_3 19 липня 2013 року власноручно написала розписку. Проте у встановлений в розписці строк та до теперішнього часу відповідачка грошові кошти йому не повернула, свої зобовязання за договором позики не виконує, її розписка про отримання грошових коштів знаходиться у нього. Відповідачка не висловлює бажання в добровільному порядку повернути йому взяті в борг кошти. При укладенні договору позики він розраховував на те, що після спливу оговореного ними строку передана відповідачці у борг грошова сума в тій самій кількості буде йому повернута. На час звернення до суду з цим позовом, згідно офіційного курсу НБУ, 1 долар США = 25,05 грн. Таким чином, відповідач без врахування відсотків, повинна повернути йому 75150 грн. (3000 доларів США х 25,05 грн. = 75150 грн.). Крім того, він має право на отримання від відповідачки процентів за користування належними йому грошовими коштами в розмірі 7% від суми боргу щомісячно, тобто 210 доларів США грн. за кожен місяць (3000 доларів х 7% = 210 доларів). Відповідачка користується його грошовими коштами на протязі 36 місяців, загальна сума процентів за 36 місяців становить 7560 доларів США (36 місяців х 210 доларів = 7560 доларів), що з урахуванням офіційного курсу долару США до гривні, встановленого НБУ, складає 189378 грн. (7560 доларів США х 25.05 грн. = 189378 грн.).

На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 зазначила, що 01 липня 2013 року між нею та ОСОБА_1 було укладено договір позики на суму 24000 грн. строком до 19 серпня 2013 року зі сплатою процентів в розмірі 7% на місяць, на підтвердження чого нею було написано розписку. 19 липня 2013 року на вимогу ОСОБА_1 вона сплатила йому проценти за користування вказаними грошовими коштами за 19 днів, а також за пропозицією ОСОБА_1 19 липня 2013 року ними було переукладено новий договір позики, в якому вона, замість отриманих у борг 24000,00 грн., вказала 3000 доларів США строком до 19 серпня 2013 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 7% на місяць, що підтверджується розпискою від 19 липня 2013 року. У забезпечення виконання своїх зобовязань за укладеним договором позики вона, в якості застави, передала ОСОБА_1 належний їй на праві власності дорожній вібраційний каток марки BOMAG BW 141 AD, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер 11, двигун 8269475, а також генеральну довіреність на імя ОСОБА_1 01 липня 2014 року ОСОБА_1 без її відома за непогодженою з нею ціною за 105341,00 грн. реалізував вказаний дорожній вібраційний каток, уклавши від її імені договір купівлі - продажу № 118325 з ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу та довідкою-розрахунком, наданою ТОВ "Авто Бізнес". Станом на 01 липня 2014 року її борг перед ОСОБА_1 за укладеним між ними договором позики від 19 липня 2013 року становив 5388,82 доларів США, з яких: 3000 доларів США - основний бор, 2388,82 доларів США - проценти (3000 доларів США - 7%) х 12 місяців/365 днів х 346 днів = 210 доларів США = 2388,82 доларів США). Станом на 01 липня 2014 року, згідно курсу НБУ, 100 доларів США = 1178,54 грн. Таким чином, належний їй дорожній вібраційний каток марки BOMAG BW 141 AD був проданий ОСОБА_1 за 8938,26 доларів США. Отже ОСОБА_1 внаслідок реалізації предмета застави у повному обсязі повернув собі борг за договором позики від 19 липня 2013 року у сумі 5388,82 доларів США. Тому укладений між ними договір позики вважається повністю виконаним 01 липня 2014 року за рахунок предмету застави. Враховуючи недобросовісні дії ОСОБА_1 щодо реалізації належного їй дорожнього вібраційного катка на суму, що перевищує суму боргу за договором позики, ОСОБА_1 привласнив належні їй грошові кошти в сумі 3549,44 доларів США (8938,26 - 5388,82 = 3549,44 доларів США), що згідно курсу НБУ станом на 18 листопада 2016 року (2605,34 грн. за 100 доларів США), становить 92 474,98 грн. Згідно звіту з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу №20165/16 від 17 листопада 2016 року, наданого оцінювачем ТОВ «Межрегіональний експертно-правовий центр» ОСОБА_7, станом на 17 листопада 2016 року вартість дорожнього вібраційного катка марки BOMAG BW 141 AD, 1994 року випуску, з урахуванням ступеню зносу, становить 482550 грн., що еквівалентно по курсу НБУ станом на 18 листопада 2016 року 18521,57 доларам США (482550 грн. /2605,34 грн. = 18521,57 доларів США). Вважає, що ОСОБА_1 завдав їй матеріальної шкоди на загальну суму 13132,75 доларів США (18521,57 доларів США - 5388,82 доларів США = 13132,75 доларів США), що за курсом НБУ станом на 18 листопада 2016 року становить 342152,79 грн. ( 13132,75 доларів США х 26,0534 грн. = 342152,79 грн.). Враховуючи положення статей 533, 545, 625, 629, 1047, 1049 ЦК України, вважає помилковими висновки ОСОБА_1, викладені ним у первісному позові, щодо існування на теперішній час в неї невиконаних зобовязань перед ОСОБА_1 за договором позики від 19 липня 2013 року відносно повернення суми боргу в розмірі 264528 грн., оскільки після реалізації 01 липня 2014 року позичальником предмету застави його вимоги були задоволені в повному обсязі. Реалізовуючи предмет застави, ОСОБА_1 не повідомив її про це, не надав звіт про результати продажу майна, і продавши майно, привласнив значно більшу суму, ніж мав отримати за договором позики.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтримував первісний позов, просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні обґрунтуванню первісного позову. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та пояснив суду, що укладений 19 липня 2013 року між сторонами договір позики був підтверджений власноручно написаною ОСОБА_3 розпискою про отримання грошових коштів в розмірі 3000 доларів США, і в подальшому сторони у справі мали намір посвідчити його нотаріально. Крім того, вони домовилися, що між ними також буде укладено і нотаріально посвідчено договір застави катка в порядку забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх боргових зобовязань за договором позики, про що ОСОБА_3 вказала у написаній борговій розписці. Проте в подальшому ОСОБА_3 відмовилася укладати та нотаріально посвідчувати такі договори, а видана нею довіреність на продаж ОСОБА_1 катка ніяким чином не повязана із наявністю боргової розписки. Ніякі інші розписки, крім як від 19 липня 2013 року, ОСОБА_1 від ОСОБА_3 не отримував. Щодо зустрічного позову пояснив, що влітку 2013 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_1 з проханням знайти покупця на належний їй дорожній каток за 10000 доларів США. 01 липня 2013 року ОСОБА_3 оформила нотаріально посвідчену довіреність на імя ОСОБА_1, якою уповноважила останнього продати вібраційний каток за ціною і за умовами на його власний розсуд. ОСОБА_1 підшукував покупця на каток протягом 2-х місяців. Оскільки знайти покупця не вдалось, ОСОБА_3 забрала в нього довіреність. Влітку 2014 року ОСОБА_3 знову звернулась до ОСОБА_1, повідомивши, що продає каток ОСОБА_6 за 100000 грн. Посилаючись на свою зайнятість та її перебування в м. Запоріжжі, попросила ОСОБА_1 від її імені, на підставі виданої нею 01 липня 2013 року довіреності, укласти угоду з покупцем катка. За день чи два до 01 липня 2014 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 довіреність та всі необхідні документи на каток. 01 липня 2014 року ОСОБА_1 від імені ОСОБА_3 продав каток ОСОБА_6. Продаж катка здійснювався через ТОВ "Авто Бізнес", яке видало довідку-рахунок, і представник якого пояснив, що в угоді про продаж не може бути вказана ціна катка, нижча його ринкової вартості, так як у цьому випадку виникають податкові зобовязання. Тому ТОВ "Авто Бізнес" оцінило каток в 105341 грн. Вказана вартість катка була зазначена в угоді про продаж катка, після укладення якої ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_6 105341 грн. і протягом тижня передав всі грошові кошти ОСОБА_3. Проте у ОСОБА_1 відсутні документи на підтвердження передачі відповідачці грошей за проданий каток. Йому відомо, що податок від продажу в рівних частках сплатили ОСОБА_1 та ОСОБА_6 по 5%. від вартості катка. На момент продажу каток знаходився на базі по вул. Петровського в м. Кам'янське, де його зберігав ОСОБА_6. Хто передав ОСОБА_6 каток на зберігання та хто сплачував за оцінку катка перед його продажем, йому невідомо. У ОСОБА_1 каток на зберіганні не знаходився. ОСОБА_3 самостійно домовилася з ОСОБА_6 про продаж катка, самостійно зняла його з реєстраційного обліку. Йому невідомо, чому ОСОБА_3 сама не взяла кошти у ОСОБА_6 за проданий каток.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке відбулося 27 січня 2017 року, первісний позов не визнала, свій зустрічний позов підтримувала, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Також пояснила суду, що за рекомендацією своїх знайомих, вона звернулася до ОСОБА_1, щоб взяти в нього у борг грошові кошти. По телефону вони домовилися зустрітися 01 липня 2013 року у приміщенні нотаріуса ОСОБА_9. Зустрівшись з ОСОБА_1, вони досягли домовленості про те, що він надасть їй у борг грошові кошти, а вона в якості залогу за боргом нотаріально оформить на нього генеральну довіреність на продаж дорожнього катка та передасть документи на каток. 01 лютого 2013 року нотаріусом ОСОБА_9 була нотаріально посвідчена генеральна довіреність, згідно якої ОСОБА_1 отримав право розпорядитися належним їй дорожнім катком. ОСОБА_1 був присутнім при посвідченні довіреності, надав нотаріусу свій паспорт та ІПН. Окремий документ на передачу Масловську реєстраційних документів на дорожній каток не укладався. ОСОБА_1 передав їй 24000 грн., а вона написала йому розписку про те, що отримала від нього у борг вказану суму зі сплатою 7% на місяць і передала в залог дорожній каток. Через два тижні ОСОБА_1 попросив її переписати розписку, вказавши в ній, що вона отримала у борг грошові кошти у доларах США, обґрунтовуючи це зміною курсу валют. 19 липня 2013 року вона переписала розписку, де зазначила, що взяла у борг 3000 доларів США зі сплатою 7% на місяць на строк до 19 серпня 2013 року. Відсотки за користування коштами вона йому віддавала кожний місяць, але розписки не брала. Борг своєчасно повернути не змогла. Приблизно у березні - квітні 2014 року вона хотіла повернути ОСОБА_1 свій борг, але він не відповідав на телефонні дзвінки і вона не змогла його знайти. З літа 2013 року каток знаходився у користуванні ОСОБА_6, з яким вона співпрацювала. Літом 2014 року вона випадково дізнавалася, що ОСОБА_1 продав каток ОСОБА_6, бо її заступник побачив каток з іншими державними номерами. ОСОБА_6 пояснив їй, що ОСОБА_1 продав йому каток за 10000 доларів США, які начебто вона була винна ОСОБА_1, і тому він його продає. Документи на каток знаходилася у ОСОБА_1. Вона одразу звернулася із заявою до поліції, потім до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу катка недійсним, а потім написала заяву про залишення свого позову без розгляду. Вона не мала наміру продавати каток, він був їй потрібний для роботи і його ціна була більшою, ніж її борг перед ОСОБА_1 ОСОБА_6 є співвласником ПП "Сегмент" і він користувався катком за їхньою усною домовленістю. Продаючи каток, ОСОБА_1 діяв у своїх інтересах. Вона не зверталася із заявою про зняття дорожнього катка з реєстраційного обліку і їй невідомо за чиєю заявою каток був знятий з обліку для його продажу. На 01 липня 2014 року її борг з урахуванням процентів становив 5388,82 доларів США. Після продажу катка ОСОБА_1 не повернув їй розписку, і вона до нього з вимогою про повернення розписки не зверталася, а звернулася до суду з позовом, щоб повернути собі каток.

Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримував та просив його задовольнити.

Вислухавши представника позивача за первісним позовом ОСОБА_8 ЮОА., відповідачку за первісним позовом та позивачку за зустрічним позовом ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, свідка ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 19 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 взяла у ОСОБА_1 у борг 3000 доларів США, які зобов'язалася повернути 19 серпня 2013 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 7% в місяць. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_3 власноручно написала розписку, в якій зазначила, що вона взяла у борг гроші в сумі 3000 доларів США під 7% в місяць у ОСОБА_1 і зобовязується повернути борг 19 серпня 2013 року. В залог залишає вібраційний каток BOMAG BW 141 AD, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер 11, який належить їй на підставі технічного паспорту АЕ 001891 (а.с. 4).

У встановлений в розписці строк ОСОБА_3 не повернула ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000 доларів США та не сплатила відсотки за користування ними в розмірі 7% в місяць від суми боргу.

Факт отримання ОСОБА_3 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 3000 доларів США та їх неповернення у вказаний у розписці строк та до 01 липня 2014 року не заперечується відповідачкою за первісним позовом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж вартості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В звязку з тим, що договором позики, укладеним між сторонами у справі, було визначено розмір і порядок одержання процентів (7% від суми боргу на місяць), суд вважає, що ОСОБА_1 має право на одержання від ОСОБА_3, крім суми боргу, процентів у визначеному в розписці розмірі за весь час користування нею взятими у борг грошовими коштами.

Також в судовому засіданні було встановлено, що 01 липня 2013 року ОСОБА_3 видала ОСОБА_1 строком на три роки довіреність, якою серед іншого уповноважила останнього представляти її інтереси в органах Державтоінспекції, нотаріату, комісійних магазинах, органах страхування комісіях або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з відчуженням належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ АЕ 001891, виданого Територіальним управління в Дніпропетровській області 15.10.2012 р. катка вібраційного марки BOMAG BW 141 AD, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер 11, двигун 8269475, знятий з обліку 16 жовтня 2012 року, номерний знак зданий; укладати від її імені договори купівлі - продажу, міни, оренди, позики, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови, одержувати належні їй за цими договорами грошові суми. Ця довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрована в реєстрі за № 589 (а.с. 58).

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3, довіреність була видана ОСОБА_1 як залог за її зобовязаннями за укладеним договором позики. Одночасно з довіреністю вона передала ОСОБА_1 документи на вібраційний каток.

01 липня 2014 року ОСОБА_1, від імені ОСОБА_3, на підставі довіреності, продав ОСОБА_6 за 105341,00 грн. вібраційний каток марки BOMAG BW 141 AD, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер 11, двигун 8269475, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 118325 від 01 липня 2014 року (а.с. 60) та довідкою-розрахунком № 118328 від 01 липня 2014 року, виданою ТОВ "Авто Бізнес" (а.с. 61).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом пояснив суду, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_10 отримані від продажу вібраційного катку гроші в сумі 105341,00 грн.

Проте ОСОБА_3В в судовому засіданні заперечувала проти того, що ОСОБА_1 передав їй грошові кошти за проданий каток, пояснивши, що ОСОБА_1 продав каток без її відома, на власний розсуд визначив ціну, і про його продаж вона дізналася лише тоді, коли на транспортному засобі її заступник побачив нові номери. Ніякі грошові кошти від продажу майна ОСОБА_1 їй не передавав. .

Суд не має підстав не довіряти показанням ОСОБА_3, оскільки її пояснення підтверджуються розписками від 01 липня 2013 року та від 19 липня 2013 року, де зазначено, що ОСОБА_3 в залог отриманих у борг від ОСОБА_11 грошових коштів залишає належний їй каток вібраційний марки BOMAG BW 141 AD (а.с. 56, 57), та виданою 01 липня 2013 року на імя ОСОБА_1 довіреністю (а.с. 58).

Також зазначене вище підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6, який в судовому засіданні пояснив, що йому нічого не відомо про боргові відносини між сторонами у справі. Належний ОСОБА_3 дорожній каток знаходився на базі ПП "Сегмент" з невідомого йому часу. В липні 2014 року ОСОБА_1, в якого була довіреність від ОСОБА_3 на продаж катка, запропонував йому купити його. Каток вже був знятий з обліку. Договір купівлі-продажу дорожнього катка між ним та ОСОБА_1 був оформлений ТОВ «Авто Бізнес», яке знаходилось на території МРЕВ. До підписання договору купівлі-продажу він приїздив до приватного нотаріуса ОСОБА_9, щоб упевнитися в тому, що ОСОБА_3 дійсно видала ОСОБА_1 довіреність на право продажу дорожнього катка. Після укладення договору купівлі-продажу вони з ОСОБА_1 поїхали до пгт. Петрківка, де в приміщенні адміністрації Петриківського району на 1-му поверсі будівлі, йому видали новий технічний паспорт на дорожній каток на його імя на підставі укладеного договору купівлі-продажу та поставили його на облік. Грошові кошти в сумі 105341 грн. за проданий каток він передав ОСОБА_1 в Петриківці після отримання технічного паспорту на каток на його імя. Запропонована ОСОБА_1 ціна за каток була для нього вигідною. До придбання катка він ним не користувався, можливо інша особа брала його в оренду у ОСОБА_3

Суд вважає, що позивач та його представник не довели за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень статей 57-59 ЦПК України, зазначені ними обставини щодо передачі ОСОБА_1 отриманих від продажу катка грошей в сумі 105341,00 грн. його власнику ОСОБА_3

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_11 за рахунок отриманих від продажу вібраційного катка коштів задовольнив свої вимоги до ОСОБА_3 за договором позики, залишивши собі всі отримані від ОСОБА_6 кошти в сумі 105341,00 грн., оскільки ОСОБА_3 не виконала своїх зобовязань за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Зокрема, згідно ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однією сторін.

Не зважаючи на відсутність заяв сторін у справі про зарахування зустрічних вимог, суд вважає, що ОСОБА_11, залишаючи у своєму користуванні отримані від продажу катка грошові кошти, погодився на зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог.

Тому укладений між сторонами у справі договір позики вважається повністю виконаним 01 липня 2014 року.

Суму боргу в розмірі 3000 доларів США ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_11 19 липня 2013 року.

Станом на 01 липня 2014 року, тобто на момент продажу вібраційного катка та отримання ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу грошових коштів сумі 105341,00 грн., ОСОБА_3 суму боргу не повернула та проценти в розмірі 7% на місяць за період з 19 липня 2013 року по 01 липня 2014 року не сплатила.

Період прострочення цього грошового зобовязання з 19 липня 2013 року по 01 липня 2014 року становить 346 днів. Отже ОСОБА_3 повинна була сплатили ОСОБА_1 відсотки за договором позики за весь період прострочення в розмірі 2388,82 доларів США, виходячи із розрахунку: 3000 дол. США (сума боргу) х 84% (7% х 12 місяців) х 346 (дні прострочення) / 365 ( дні календарного року).

Таким чином, станом на 01 липня 2014 року прострочена сума боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики становила 5388,82 доларів США ( 3000 доларів США - сума боргу, 2322,82 доларів США - відсотки за користування грошовими коштами).

Згідно курсу НБУ на 01 липня 2014 року, розмір простроченої суми боргу (5388,82 доларів США) у гривневому еквіваленті складає 63509,40 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 продав належний ОСОБА_3 каток вібраційний марки BOMAG BW 141 AD за 105341,00 грн., тобто за суму, що перевищує суму боргу ОСОБА_12 за договором позики. Отже він мав право на зарахування однорідних з ОСОБА_3 вимог на суму 63509,40 грн. Різницю між отриманими від продажу майна коштами та зарахованими за договором позики грошима в сумі 41832,60 грн. ОСОБА_1 зобовязаний був повернути ОСОБА_3, як власнику проданого майна.

Проте цю різницю ОСОБА_1 ОСОБА_3 не повернув, чив завдав останній матеріальної шкоди.

Відповідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_3 завданої їй матеріальної шкоди в розмірі 41832,60 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом на користь позивачки ОСОБА_3 необхідно стягнути сплачений у справі судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу.

Задовольнити частково зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, грошові кошти в сумі 41831,60 грн. та 418,32 грн. сплаченого судового збору, а всього 42249,92 грн. (сорок дві тисячі двісті сорок девять грн. 92 коп.).

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення (отримання) рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.