Справа № 464/8756/16-ц
пр.№ 2/464/310/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення частки у квартирі та визнання право власності на частку квартири,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визначити, що частка померлого 08.01.2016 ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: м.Львів, вул.Антонича, 22/144 становить 1/4 часину квартири; визнати право власності за ОСОБА_2-Х.В., ОСОБА_3 та Ковальчук.У.Г. по 1/4 частині квартири за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2; визнати у порядку спадкування, по смерті ОСОБА_5, право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.04.1974р. було зареєстроване подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_4, що підтверджується штампом у паспорті ОСОБА_4 (серії КС № 847882). 31 січня 1977р. у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 народилась спільна дочка - ОСОБА_6. 25 жовтня 1990р., ОСОБА_5 з сімєю отримав право на зайняття жилого приміщення за адресою: вул.Антонича, 22/144 у м.Львові, що підтверджується Ордером на жиле приміщення №014509, виданим Виконавчим комітетом Радянської районної ради народних депутатів від 25 жовтня 1990 року. 14 лютого 1998 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, а відтак ОСОБА_6 змінила своє прізвище і, як наслідок, стала ОСОБА_1. В подальшому, у подружжя ОСОБА_1Г і ОСОБА_3М 06 листопада 1998р. народилася спільна донька - ОСОБА_3 Анна-Христина. Свідоцтвом про право власності № С-06345 від 09.08.2007р., виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Антонича 22/144, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сімї: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2- Х.В. 08.01.2016р., як це підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.01.2016р. серії І-СГ №421125, помер ОСОБА_5 Так як, за життя ОСОБА_5 не склав заповіту, а також у звязку з відсутністю розподілу часток у праві спільної власності на спірну квартири між іншими власниками, а також неподанням заяв на прийняття спадщини до нотаріальної контори, звертається з вказаним позовом для вирішення питання в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2-Х.В., ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, проте подали заяви за змістом яких вони повністю визнають заявлений позов, не мають жодних заперечень та по суті просять такий задоволити, оскільки повністю погоджуються на виділ часток у заявленому у позові розмірі, не претендують на спірне спадкове майно, спадкових прав на таке майно оформляти не збираються та будь-яких претензій щодо успадкування позивачкою частки у спірній квартирі після смерті її батька ОСОБА_5 не заявляють.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 квітня 1974 року було зареєстроване подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_4, що підтверджується штампом у паспорті ОСОБА_4 (серії КС № 847882), від якого у них 31.01.1977р. народилась донька позивач ОСОБА_1

Також встановлено, що 25 жовтня 1990р., ОСОБА_5 з сімєю отримав право на зайняття жилого приміщення квартири АДРЕСА_3, що підтверджується Ордером на жиле приміщення №014509, виданим Виконавчим комітетом Радянської районної ради народних депутатів від 25 жовтня 1990 року.

В подальшому, 14 лютого 1998р. між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, як наслідок ОСОБА_6 змінила своє прізвище на ОСОБА_3. Згодом, 06 листопада 1998 року у подружжя ОСОБА_3 народилася спільна донька - ОСОБА_3 Анна-Христина.

Свідоцтва про право власності № С-06345 виданим 09.08.2007р. Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сімї: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7.

08 січня 2016 року, як це підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 січня 2016 року серії І-СГ №421125, помер ОСОБА_5 (актовий запис № 08).

За змістом наданого Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46863184 від 23.02.2017р., інформація щодо ОСОБА_5, який помер 08.01.2016р. у Спадковому реєстрі відсутня.

Підставою звернення до суду стало виникнення труднощів при розпоряджанні належними сторонам частками у майні та необхідністю вирішення питання щодо належного оформлення спадщини за померлим, зокрема в частині успадкування його частки у квартирі. Не визначеність часток у квартирі, що перебуває у спільній сумісній власності обмежує права їх власників у вільному розпорядженні своєю часткою у майні, оскільки без визначення часток у квартирі розпорядження спільною сумісною власністю відбувається лише за взаємною згодою таких співвласників. З метою врегулювання питання щодо прийняти сторонами спадщини після смерті ОСОБА_5 необхідно визначити розмір часток, яка належала покійному у спільній квартирі, оскільки не визначеність часток у квартирі, що перебуває у спільній сумісній власності, обмежує права спадкоємців щодо належного та безспірного оформлення права на спадщину до якої зокрема входить частка у спірному житлі, при цьому жодної домовленості між сторонами та померлими, як співвласниками квартири, щодо розміру їх часток досягнуто не було.

Нормами ч.1 ст.368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Як зазначено у п.17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав - розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Враховуючи, що між співвласниками квартири АДРЕСА_3, відсутня засвідчена домовленість щодо часток, які належать їх на праві власності, відтак слід визначити за кожним із співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2-Х.В., а також померлим ОСОБА_5 по 1/4 ідеальної частки вказаної квартири, що відповідатиме засадам рівності часток у спільній сумісній власності.

У відповідності до ст.41 Конституції України та ст.ст.328-330 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимогами ст.ст.1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відтак, враховуючи вищевикладені обставини, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст.3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України), а також беручи до уваги повне визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що за позивачкою в порядку спадкування за законом слід визнати право власності на належну її померлому батькові частку в квартирі АДРЕСА_3.

На підставі ст.ст. 224-225, 328-330, 355-356, 370, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1276, 1296 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10, 11, 60-61, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 - задоволити

Визначити, що частка померлого 08.01.2016 року ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 становить 1/4 ідеальної частини квартири.

Визнати за ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) по 1/4 ідеальної частини в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) право власності на спадкове майно 1/4 ідеальної частини квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 08.01.2016р.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: