Справа № 357/9137/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Рада опіки та піклування при виконавчому комітеті Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 14.08.2009 року вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17.06.2016 року за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду, від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, вона з дочкою зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1, дитина знаходиться повністю на її утриманні, вона забезпечує дитину всім необхідним, батько дитини, сумісне проживання з яким було припинено влітку 2010 року через його ув'язнення, після звільнення з місць позбавлення волі у 2016 році проживає та зареєстрований по АДРЕСА_2, як протягом терміну його ув'язнення та позбавлення волі, так і після його звільнення, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дочки, він не піклується про дитину, не цікавиться нею, не сплачує аліменти на її утримання, станом на 01.06.2017 року заборгованість по аліментах становить 36 327 грн.20 коп. Крім того, той факт, що відповідач був засуджений та відбував покарання за особливо тяжкий злочин, дуже змінив його поведінку та відношення до життя, він припинив цікавитися дитиною взагалі. А тому позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно його дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, що спільне проживання з позивачкою у відповідача не склалося, оскільки його дійсно було засуджено до позбавлення волі за скоєння особливо тяжкого злочину, на той час його доньці навіть не виповнився один рік, перебуваючи у місцях позбавлення волі він не мав можливості спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, не мав можливості надавати матеріальну допомогу позивачці, але його рідні завжди розповідати про доньку, висилали та передавали йому фотографії доньки, після звільнення з місць позбавлення волі він намагається спілкуватися з донькою, був присутнім на 1 вересня коли вона пішла до першого класу, забирав доньку на її день народження до м. Біла Церква, де вони з рідними відсвяткували її день народження, він дарує доньці подарунки, по можливості намагається надавати матеріальну допомогу, оскільки йому на даний час з судимістю проблемно знайти високооплачувану роботу, інших дітей відповідач не має, він хоче більше уваги приділяти своїй доньці, спілкуватися з нею, буде намагатися приймати участь у її вихованні та утриманні.

Представник 3-ї особи - органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області в судове засідання не з'явився, до суду було надано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника 3-ї особи.

Заслухавши пояснення всіх осіб, які приймали участь у розгляді даної справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.08.2009 року, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2016 року по справі № 357/5905/16-ц 2/357/2556/16 за позовом ОСОБА_1, що стверджується копією вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 29.06.2016 року /а.с.9/.

З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що слідує з копії свідоцтва про народження дитини /а.с.8/.

Відповідно до довідки Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області від 07.06.2017 року № 334 /а.с.11/, позивач зареєстрована в АДРЕСА_1 і склад її сім'ї наступний: дочка ОСОБА_3.

Згідно довідки -розрахунку по аліментах Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 16.06.2017 року /а.с.14-15/, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на користь позивачки по виконавчому листу від 07.10.2013 року за період з липня 2013 року по травень 2017 року складає 36 327 грн.20 коп.

Судом встановлено також, що донька сторін ОСОБА_3 відвідує Рудянське навчально-виховне об'єднання з 2013 року /2013-2016 роки -дитячий садок, 2016-2017 роки -школу/, в цей період її батько ОСОБА_2 жодного разу у Рудянське НВО не з'являвся /а.с.13/.

Радою опіки та піклування при виконавчому комітеті Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області підготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується вказаним висновком від 26.05.2017 року /а.с.16-17/.

Як вбачається з цього висновку, органом опіки та піклування прийнято до уваги тільки документи, які були надані позивачем, відповідач на засідання органу опіки та піклування не викликався, у висновку зазначено, що його місце перебування невідоме, хоча на той час він мав постійне зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2, ця адреса була відома позивачці.

Проаналізувавши надані позивачкою документи, орган опіки та піклування вказав на те, що батько дитини не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до малолітньої дитини, не займається її вихованням, не цікавиться її здоров'ям та розвитком, не надає матеріальної допомоги.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як роз'яснено в п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання /крім хронічного алкоголізму чи наркоманії/ або з інших незалежних від неї причин.

За положеннями ст.150 СК України саме батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 21.04.2015 року був засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст.115 ч.2 п.6,12, 289 ч.3, 187 ч.4, 70 ч.1 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 19.07.2010 року по 10.04.2017 року, що стверджується довідкою серії КИВ № 08986 від 10.04.2017 року /а.с.44/.

В той час, коли він відбував покарання, за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в 2013 році, як вказано вище, було стягнуто з нього аліменти на користь позивачки на утримання їхньої доньки ОСОБА_3, доказів того, чи направлявся виконавчий лист для виконання до органу ДВС за місцем його перебування, суду не надано, а з копій квитанцій до поштових переказів, які надано відповідачем, слідує, що ним були перераховані кошти на користь позивачки в серпні 2016 року -500 грн. 3-ма переказами, у вересні 2016 року - 200 грн., у жовтні 2016 року -500 грн., у липні 2017 року -200 грн., у вересні 2017 року -400 грн., у листопаді 2017 року - 300 грн. /а.с.45, 62/.

З показів свідків ОСОБА_4, яка зустрічається три з половиною роки з братом позивачки, ОСОБА_5 -брата позивачки, ОСОБА_6, яка знає позивачу більше 2-х років, ОСОБА_7, яка проживає в м. Києві, є родичкою обох сторін, слідує, що відповідач не приймає участі у вихованні його доньки, не надає матеріальної допомоги на її утримання, дитина не хоче говорити про батька.

В судовому засіданні також були допитані як свідки ОСОБА_8 -мати відповідача та ОСОБА_9 -хрещена мати ОСОБА_3, які показали, що відповідач завжди цікавився своєю донькою, розпитував про неї, мати передавала йому цілий альбом з фотографіями ОСОБА_3, мати відповідача пропонувала позивачці залишитися проживати в їхньому будинку разом з ОСОБА_3, але та відмовилася, після звільнення з місць позбавлення волі відповідачу тяжко звикнути до нових умов життя, адаптуватися в суспільстві, але він намагається спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, надає посильну матеріальну допомогу на її утримання, йому треба дати шанс, оскільки він дуже любить ОСОБА_3.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що відповідач дійсно намагається знайти контакт із своєю донькою, яка його стільки років не бачила, він був з донькою на 1 вересня, коли вона пішла до 1 класу, проводив разом з донькою її день народження у місті Білій Церкві, що вбачається з наданих суду фотографій /а.с.46-50/, не заперечується позивачкою.

В судовому засіданні відповідно до вимог ст.171 СК України в присутності практичного психолога Центру «Злагода» м. Біла Церква було вислухано малолітню ОСОБА_3 2009 року народження, яка повідомила, що проживає з бабусею, оскільки мама працює в м. Києві, приїздить не так часто, батько з нею рідко спілкується, але вона хотіла б більше бачитися з батьком.

В п.18 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення

до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

А тому суд з врахуванням всього наведеного вважає за можливе не позбавляти відповідача батьківських прав щодо його доньки, оскільки це не призведе до захисту прав дитини, крім того, безспірних доказів того, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, що він взагалі перестав цікавитися своєю донькою, в судовому засіданні не надано, а той факт, що відповідач був засуджений за скоєння злочину, не є сам по собі підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки згідно норм ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Враховуючи поведінку відповідача, його бажання приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки ОСОБА_3, також приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач тривалий час не мав можливості бачитися та спілкуватися особисто з своєю донькою, суд вважає за можливе не позбавляти відповідача батьківських прав, надати йому можливість налагодити стосунки з донькою, але попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Керуючись ст.ст. 150, 164, 166, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст.10,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання його доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на Раду опіки та піклування при виконавчому комітеті Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області контроль за виконанням ним батьківських обов»язків.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А. М. Дмитренко