Провадження №2/523/5056/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 клопотання представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання повністю недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг №231636,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання повністю недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг №231636, відповідно до якого просить суд: заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва справі №826/10974/17 здійснювати реєстрацію факту передання прав на знак для товарів і послуг ОСОБА_2В (свідоцтво №231636) стосовно переліку всіх класів товарів та послуг МКТП, для яких цей знак зареєстровано; вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості, пов'язані зі зміною особи власника (власників) свідоцтва України № 231636 прав на знак для товарів і послуг ОСОБА_2В стосовно переліку всіх класів товарів та послуг МКТП, для яких цей знак зареєстровано; вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг будь-які зміни щодо свідоцтва України № 231636; здійснювати публікацію будь-яких відомостей щодо свідоцтва України № 231636 в офіційному бюлетені «Промислова власність»; заборонити ОСОБА_2В використовувати знак для товарів і послуг за свідоцтвом № 231636, а також позначення, схожі з ними до ступеня змішування, всіма способами, передбаченими пунктом 4 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», та вчиняти будь-які інші дії, що передбачені у статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Дослідивши надані матеріали, суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з наступних підстав.

По-перше, до матеріалів позовної заяви позивачем та його представником не було додано вищевказане рішення Окружного адміністративного суду м. Києва справі №826/10974/17.

Так, перевіривши самостійно відомості Єдиного державного реєстру судових рішення, судом не виявлено наявність вищевказаного рішення Окружного адміністративного суду м. Києва справі №826/10974/17.

Однак, по вказаній справі, а саме 826/10974/17 Окружним адміністративним судом м. Києва було постановлено ухвалу суду про повернення позовної заяви ОСОБА_3 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію знака для товарів і послуг, відмову в реєстрації знака для товарів і послуг на підставі п.1 ч. 3 ст. 108 КАС України.

Згідно до положень ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, яки беруть участь у справі, може вжити заходи по забезпеченню позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України, передбачає, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, Постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 року передбачено, що судам слід врахувати, що вжиті заходи забезпечення позову повинні бути обґрунтованими.

Відповідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 14 ЦПК України та ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Оскільки суду достовірно не відомо щодо існування взагалі рішення суду на яке посилаються представник позивача, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання.

Додатково слід зазначити, суддя вирішуючи вимоги заяви керується Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, в п.2 якої зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.151-153, 208-210, 293 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання повністю недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг №231636 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-ти денний строк з отримання ухвали.

Суддя: В.К. Кисельов