Справа № 466/1064/17
У Х В А Л А

Іменем України

«14» березня 2017 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Донченка Ю.В.

при секретарі: Репета К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 24.01.2017 р.,-

встановив:

Представник скаржника звернувся до суду з скаргою на постанову заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 24.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 53238074 з примусового виконання виконавчого листа № 1328/975/12 виданого 04.10.2016 року. Свою скаргу мотивує наступним рішення Шевченківського районного суду м. Львова на підставі якого було видано виконавчий лист № 1328/975/12, набрало законної сили 23.02.2015 року. Виконавчий лист на підставі заяви стягувача був виданий лише 04.10.2016 року, таким чином був пропущений встановлений Законом строк пред'явлення виконавчого документу на виконання та на підставі ст.. 4 Закону України "Про виконавче провадження". Стягувачем в межах даного виконавчого провадження є держава в особі Кабінету Міністрів України, тому строк звернення до з виконавчим листом до виконання складав 3 місяці з наступного дня після його прийняття. За таких обставин виконавче провадження не могло бути відкрито, а виконавчий лист протягом трьох робочих днів мав бути повернути стягувану. Тому вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Крім того просить поновити строк звернення до суду, який вважає пророщеним з поважних причин, оскільки скаржниця є особою похилого віку, хворіє рядом хронічних захворювань та постійно перебуває під лікарським наглядом, тому через перебування на лікування не встигла вчасно звернутись до свого представника для підготовки скарги на дії державного виконавця.

В судове засідання скаржниця не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи булі повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник скаржника - ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити у повному об'ємі.

Старший державний виконавець Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 в судовому засіданні подав до суду письмові заперечення проти скарги, у задоволенні скарги просив відмовити.

Прокурор Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та є представником стягувача в судовому засіданні відносно задоволення скарги заперечував, подав суду письмові пояснення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали цивільної справи № 1328/975/12 та дослідивши матеріали скарги, суд вважає за необхідне у задоволенні скарги відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішеннями, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішенні, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі ст.. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк, з дні коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скаржником ОСОБА_1, строк звернення до суду був пропущений, однак суд вважає, що строк звернення до суду слід поновити, оскільки такий пропущений з поважних причин.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11.12.2013 року було задоволено позовом прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до ОСОБА_1, Брюховицької селищної ради, треті особи- Управління держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування майна від добросовісного набувача та зустрічним позовом ОСОБА_1 до прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави, Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Рішення суду набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Львівської області від 23.02.2015 року.

Виконавчий лист на підставі заяви стягувача про витребування в ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1503 га кадастровий номер № :04:003:0072 державний акт серія ЯЖ № 580877 та зобов'язання повернути земельну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України був виданий Шевченківським районним судом м. Львова 04.10.2016 року та пред'явлений до виконання, на підставі даного виконавчого листа 24.01.2017 року заступником начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ОСОБА_8 було відкрито виконавче провадження по справі.

Скаржник, в мотивації своєї скарги посилається на те, що строк звернення виконавчого листа до виконання минув, оскільки на підставі ст.. 12 Закону України "Про виконавче провадження" в разі якщо стягувачем є держава або державний орган виконавчий лист може бути пред'явлений до виконання протягом трьох місяці, з наступного дня після набрання рішенням на підставі якого видано виконавчий лист законної сили до суду.

Однак суд не може погодитись з посиланням скаржниці, на порушення стягувачем Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, оскільки останній набрав чинності 05.10.2016 року, після видання виконавчого документу по справі № 1328/975/12, який був виданий 04.10.2016 року.

Тобто на момент видачі Шевченківським районним судом м. Львова виконавчого листа № 1328/975/12 діяв Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХIV, згідно якого виконавчий лист міг бути пред'явлений до виконання протягом одного року, з наступного дня після набрання рішенням на підставі якого видано виконавчий лист законної сили, в даному випадку строк пред'явлення виконавчого листа № 1328/975/12 до виконання до 23.02.2016 року.

Таким чином судом встановлено, що формально стягувачем був пропущений, строк звернення виконавчого документу до виконання, оскільки з моменту набрання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11.12.2013 року законної сили минуло більше року.

Однак відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, але порядок, строки, процедура їх виконання регламентуються спеціальними законами.

Згідно зі ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України, - і за її межами.

Окрім того, пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В той же час, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 p., ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997 p., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «ОСОБА_9 проти України», рішення від 15.10.2009 p.).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції»).

У своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід'ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 p., вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування нашою державою права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на виконання такого рішення.

Враховуючи викладене, дослідивши письмові докази в їх сукупності суд вважає, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження керувався принципом верховенства права, Конституцією України та практикою Європейського суду з прав людини, а його дії спрямовані на повне та фактичне виконання судового рішення.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_8 від 24.01.2017 року.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_8 від 24.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1328/975/12 виданого 04.10.2016 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.0

Суддя: ОСОБА_10