У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2017 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: скасувати повністю рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 лютого 2014 року по справі № 1507/13.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 18 лютого 2014 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було розглянуто справу № 1507/13 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до неї, ТОВ «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості по кредитному договору, і прийнято рішення по справі № 1507/13 (суддя Ярошовець В.М.), яким частково задоволено позовні вимоги, а саме: стягнуто солідарно з неї та ТОВ «АЕЛІТА» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 2 056 687,38 гривень; стягнуто солідарно з неї та ТОВ «АЕЛІТА» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 20 966,87 гривень. Із вказаним рішенням третейського суду від 18 лютого 2014 року вона не погоджується. При винесенні рішення третейським судом було вирішено питання про її права і обов'язки, яка була відсутня в судовому засіданні, у зв'язку з неповідомленням її про розгляд справи у третейському суді. Її, як відповідача, взагалі не було повідомлено про судовий розгляд справи в третейському суді, будь-якого повідомлення про час і місце судового засідання їй вручено не було і жодний підпис нею на відповідних документах про отримання не ставився. Таким чином, за вищевказаних обставин, вона як відповідачка по справі, не з'явилась в судове засідання з причин неналежного її повідомлення про виклик до третейського суду та призначення слухання справи за її участю. Також, з нею позивачем не погоджувався одноособовий склад третейського суду, тому спір повинен був розглядатися трьома суддями. В зв'язку з цим, склад третейського суду, яким прийнято спірне рішення, не відповідає вимогам ст.ст. 16-19 Закону України «Про третейські суди», тому підлягає скасуванню. До того ж, згідно положень ст. 6 Закону України «Про третейські суди» - третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справа у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вона є споживачем послуг банку, і розгляд справ цієї категорії в Третейському суді є грубим порушенням її прав, оскільки в даному суді вона обмежена в процесуальних правах щодо свого захисту. Таким чином, справа даної категорії не може бути розглянута в даному суді, оскільки вищезазначеною нормою такий розгляд не передбачений. Між позивачем та нею не було укладено третейської угоди, яка б відповідала вимогам чинного законодавства стосовно обов'язкових реквізитів угоди: місяця укладання угоди, чіткого відображення прав та обов'язків сторін, підписів сторін, завірених печаткою. Пункт договору про надання банківських послуг, на який посилається позивач та в якому ведеться про порядок вирішення спорів - не можна вважати третейською угодою. Отже, вирішення спору з приводу наданого 11 червня 2008 року кредиту можливо лише у місцевому суді загальної юрисдикції. Вона повністю не згодна з розглядом зазначеної справи у третейському суді, оскільки існує передбачений законом порядок вирішення даної категорії справ у місцевому загальному суді.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Відповідно ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали третейської справи № 1507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості, приходить до наступного.

18 лютого 2014 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 1507/13 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості було прийнято рішення, відповідно до якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 2 056 687 гривень 38 копійок; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 20 966 гривень 87 копійок.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 800/27/13-2/8-034 від 11 червня 2008 року, додаткової угоди № 1 від 29 квітня 2009 року до договору кредиту № 800/27/13-2/8-034 від 11 червня 2008 року, укладеної між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2010 року до договору кредиту № 800/27/13-2/8-034 від 11 червня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ТОВ «АЕЛІТА» договору поруки № 805/13/18-5/8-472 від 11 червня 2008 року, укладеної між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ТОВ «АЕЛІТА» додаткової угоди № 1 від 29 квітня 2009 року до договору поруки № 805/13/18-5/8-472 від 11 червня 2008 року, укладеної між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ТОВ «АЕЛІТА» додаткової угоди № 2 від 27 грудня 2010 року до договору поруки № 805/13/18-5/8-472 від 11 червня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

За вказаних обставин, суд вважає, що вищезазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, підлягають застосуванню в межах розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, оскільки за вимог п.1 ч.2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Щодо обґрунтувань заявлених вимог в частині неповідомлення про день, час та місце розгляду справи третейським судом, не укладення третейської угоди та відсутності третейського застереження у договорі, то п. 6.2. ст. 6 договору кредиту № 800/27/13-2/8-034 від 11 червня 2008 року містить третейське застереження щодо вирішення справи Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів. Інші вказані обґрунтування є по суті запереченнями щодо вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення із заявника суми заборгованості та мали б розглядатися та оцінюватися в якості доказів при розгляді справи у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договоромпідлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону країни «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 17, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1507/13 від 18 лютого 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: