ухвала

іменем україни

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 2015 року на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» по вул. Соборній, 3 в м. Монастирище Черкаської області проходили передвиборчі збори з метою агітації за кандидатів у депутати до місцевих рад, одним з яких був ОСОБА_6

Після завершення зборів на території підприємства між ОСОБА_6 та його однопартійцем ОСОБА_7 виник спір з приводу організаційних питань, в ході якого ОСОБА_7 наніс удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6, від чого останній упав на землю.

Вказаний інцидент стався в присутності багатьох людей, серед яких були відомі в Монастирищенському районі керівники підприємств, працівники державних органів та громадяни.

17 жовтня 2015 року ОСОБА_6 звернувся за медичною допомогою в клініку «Борис». Відповідно до консультативного висновку невропатолога йому була спричинена травма з короткочасною втратою свідомості.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_6 подав до правоохоронних органів заяву про вчинення злочину за фактом заподіяння йому тілесних ушкоджень, але кримінальне провадження не було відкрито в зв'язку з тим, що тілесні ушкодження не були вчасно зафіксовані судово-медичними експертами.

Внаслідок неправомірних дій щодо нього з боку відповідача ОСОБА_6 завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров'я, наслідки цієї події призвели до появи у нього негативних психоемоційних змін, почуття приниженості, переживань щодо своєї соціальної репутації, а також змін звичайного укладу життя.

Розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди ОСОБА_6 оцінює в 30 мінімальних заробітних плат, що підтверджується висновком експертного психологічного дослідження від 16 лютого 2016 року, на проведення якого ним було витрачено 5 100 грн.

З врахуванням викладеного та посилаючись як на правову підставу своїх вимог на ст. 1167 ЦК України просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 41 340 грн 00 коп. та 5 100 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка, на його думку, складається з витрат на проведення експертного психологічного дослідження.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 червня 2016 року,позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди 1 500 грн 00 коп. та 205 грн 05 коп. судових витрат, а всього 1 705 грн 05 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 просить змінити судові рішення та стягнути моральну шкоду у розмірі 41 340 грн та матеріальну шкоду - 5 100 грн, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями. Суди встановили, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали в нанесенні удару кулаком в обличчя позивачу в присутності значної кількості сторонніх осіб, позивач переніс фізичний біль, емоційний стрес, що призвело до появи у нього негативних психоемоційних змін, почуття приниженості, переживань щодо своєї соціальної репутації.

Наданий позивачем висновок експертного психологічного дослідження щодо рекомендованого розміру відшкодування заподіяної йому моральної шкоди суди відповідно до вимог закону оцінили в сукупності з іншими доказами у справі.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на проведення експертного психологічного дослідження, суди виходили з того, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 79 ЦПК України витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, належать до судових витрат, розподіл яких між сторонами здійснюється згідно зі ст. 88 ЦПК України, що і було проведено судом.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 15 жовтня 2015 року на території ТОВ «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик», розташованого по вул. Соборній, 3 в м. Монастирище Черкаської області, ОСОБА_7 в ході сварки в присутності сторонніх осіб завдав удар кулаком в обличчя ОСОБА_6, чим спричинив тому травму з короткочасною втратою свідомості, в зв'язку з чим ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд правильно виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. п. 2 п. 5 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні), в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановивши, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали в нанесенні удару кулаком в обличчя позивачеві в присутності значної кількості сторонніх осіб, позивач переніс фізичний біль, емоційний стрес, що призвело до появи у нього негативних психоемоційних змін, почуття приниженості, переживань щодо своєї соціальної репутації, суди дійшли обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди.

При вирішенні питання про розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, суди правомірно виходили з принципів розумності та справедливості, врахувавши роз'яснення з цього приводу Пленуму Верховного Суду України, викладені в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Визначений розмір відшкодування відповідає характеру та обсягу фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок вчинення щодо нього неправомірних дій.

Разом з тим відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи.

Кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Якщо клопотання про проведення експертизи заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну. У разі неоплати судової експертизи у встановлений судом строк суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на проведення експертного дослідження, як матеріальної шкоди, а тому зробив помилковий висновок, що зазначені витрати є судовими, на що суд апеляційної інстанції також уваги не звернув.

Однак відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У ч. 3 ст. 79 ЦПК України приведено вичерпний перелік судових витрат, а суд апеляційної інстанції на такі порушення уваги не звернув.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення в частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення законні та обґрунтовані, а касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій в частині стягнення моральної шкоди, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 червня 2016 року скасувати в частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана