Ухвала

іменем україни

22 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Курила В.В. та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області КурилоВ.В. про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11 вересня 2015 року та від 29 вересня 2015 року відповідно; звернення до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з поданням від 08 жовтня 2015 року № 13749 про встановлення тимчасового обмеження його виїзду за межі України та зобов'язати Дніпровський відділ державної виконавчої службиДніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області зняти арешт із усього його майна.

Зазначав, що 05 червня 2015 року Арбузинським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист № 467/155/15-ц у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до нього та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

11 вересня 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначив, що боржник неофіційно працевлаштований у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області та фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої службиДніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 11 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої службиДніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 21 вересня 2015 року стягнуто з нього виконавчий збір.

Постановами державного виконавця від 29 вересня 2015 року накладено арешт на належне йому майна та оголошено заборону його відчуження й стягнуто з нього витрати на проведення виконавчих дій.

08 жовтня 2015 року державний виконавець звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з поданням про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В подальшому, після вчинення державним виконавцем виконавчих дій, останнім було складено акт про те, що він АДРЕСА_1 не проживає, встановити місце його проживання на території району не можливо, майна та грошових коштів на рахунках, належних йому, не виявлено, у зв'язку із чим 26 листопада 2015 року виконавче провадження було закінчено.

Посилаючись на те, що заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтверджена належними доказами та що у виконавчому листі адресу його проживання зазначено по АДРЕСА_2, а тому державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області не мав права виносити постанову про відкриття провадження та здійснювати інші виконавчі дії, просив скаргу задовольнити.

Крім того, заявник зазначав, що своїми діями державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області КурилоВ.В. порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому його дії та прийняті ним рішення є незаконними.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15 вересня 2014 року складає 21 134, 36 доларів США, що еквівалентно 271 633 грн 24 коп.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року у частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

05 червня 2015 року Арбузинським районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист № 467/155/15-ц.

Із довідки та заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 14 вересня 2015 року вбачається, що стягувачем встановлено неофіційне місце працевлаштування ОСОБА_3 у м. Дніпродзержинську та те, що він фактично проживає по АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Курило В.В. від 11 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 48719468 із примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, де адреса боржника зазначена за заявою стягувача: АДРЕСА_1

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 29 вересня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3, та оголошено заборону на його відчуження, про що внесено відомості до державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень та до державного Реєстру обтяжень рухомого майна.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 21 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 27 163 грн 32 коп.

29 вересня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 53 грн.

23 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області внесено подання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

У листопаді 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області складено акт, яким встановлено, що ОСОБА_3 АДРЕСА_1 не проживає, встановити фактичне його місце проживання не вдалося, майна та грошових коштів на території району не виявлено, згідно з довідкою міграційної служби ОСОБА_3 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області не значиться.

26 листопада 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження направлено для подальшого виконання за адресою, вказаною у виконавчому листі, а саме: до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві для скерування за територіальністю до відповідного відділу державної виконавчої служби

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керуючись ст. 383 ЦПК України, вимогами Закону України «Про виконавче провадження», виходив із того, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 467/155/15-ц та інші подальші дії вчинені ним відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Проте погодитися з висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й судові накази, що видаються судами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника (ч. 2 ст. 19 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Указаний вище строк для винесення постанови законодавством надано державному виконавцю для розгляду заяви стягувача, перевірки підстав для відкриття виконавчого провадження та перевірки поданої стягувачем інформації щодо боржника, у тому числі місця його проживання.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 цього Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

З матеріалів справи вбачається, що постанова державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області Курило В.В. від 11 вересня 2015 року ВП №48719468 про відкриття виконавчого провадження фактично лише 16 вересня 2015 року направлена ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_1.

Тобто, державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано з порушенням установленого законодавством строку.

Суд, відмовляючи у задоволенні скарги, на зазначене уваги не звернув.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, як свідчать матеріали справи, державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області Курило В.В. постанова від 11 вересня 2015 року ВП № 48719468 про відкриття виконавчого провадження не надсилалась на адресу, зазначену у виконавчому документі.

Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Постановою про відкриття виконавчого провадження надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 18 вересня 2015 року.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник зазначав, що постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана не за його місцем проживання та адресою, зазначеною у виконавчому листі, а отже він не вважається таким, що був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про строк для самостійного виконання рішення суду.

У матеріалах справи наявна копія реєстру про відправлення рекомендованої кореспонденції про направлення ОСОБА_3 рекомендованого листа АДРЕСА_1 (а. с. 184).

Між тим, зворотнє повідомлення про отримання ОСОБА_3 вказаної вище кореспонденції у матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Крім того, відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні скарги, суди не звернули уваги на положення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та не перевірили, чи були у державного виконавця підстави для стягнення виконавчого збору з огляду на те, що боржник не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про строк для самостійного виконання рішення суду.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки та також указано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди повинні надати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, дійшов помилкового висновку про те, що вона ухвалена з дотриманням норм матеріального процесуального права.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

Крім того, відповідно до Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженій наказом Державної судової адміністрації України від 27 червня 2006 року № 68, позовні заяви, скарги, подання та інші передбачені законом процесуальні документа, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, у порядку їх надходження підлягають обов'язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, що здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження документів. До автоматизованої системи документообігу суду в обов'язковому порядку вносяться: дата надходження документів, інформація про предмет спору та сторони у справі, прізвище працівника апарату суду, який здійснив реєстрацію, інформація про рух судових документів, дані про суддю, який розглядав справу, та інші дані, передбачені Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Згідно з п. 2.14. Інструкції кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматизованою системою документообігу суду (далі - АСДС), автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження справи в інстанціях.

Відповідно до п. 2.8.4. пункту 2.8. Положення про АСДС кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматизованою системою автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження справи в інстанціях чи надходження справи (матеріалів) за підсудністю з іншого суду.

Як закріплено в абз. 8 п. 2.3.44 Положення про АСДС раніше визначеному у судовій справі судді-доповідачу (головуючому судді) передаються також судові справи, за якими надійшли заяви (клопотання), пов'язані із виконанням судових рішень, передбачені статтями 368 - 373, 378 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 117, 119 - 121, 121-2, 122 Господарського процесуального кодексу України, статтями 259- 264, 267 (крім частини дев'ятої статті 267) Кодексу адміністративного судочинства України, розділом 8 Кримінального процесуального кодексу України, статтею 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З аналізу зазначених Інструкції з діловодства та Положення про АСДС вбачається, що у разі надходження до суду скарги на дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, така реєструється як окрема судова справа, якій присвоюється єдиний унікальний номер та номер провадження з індексом «4-с», у подальшому судова справа передається на автоматичний розподіл для визначення головуючого судді. Така судова справа не підшивається або долучається до відповідної цивільної справи у позовному провадженні навіть і у тому випадку, якщо вона слухалась і знаходиться у тому суді, до якого надійшла скарга на підставі положень ст. 383 ЦПК України.

Втім, розглянувши справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та скаргу ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Курила В.В. зі спільним єдиним унікальним номером, який був вперше присвоєний цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, суди не вирішили питання про перереєстрацію та присвоєння іншого єдиного унікального номера у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта