Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/152/17

Провадження №2/377/98/17

21 березня 2017 року Славутицький міський Суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Маряхіній І.В., з участю:

позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2, - про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

УСТАНОВИВ:

2 березня 2017 року позивач звернувся до Суду з названим позовом з вимогою визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи його тим, що він і третя особа на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2007 року є співвласниками вказаної квартири, у якій вони були зареєстровані і проживали разом з дітьми з 5 жовтня 2007 року. Через п'ять років їх дочка, - відповідачка у справі, вийшла заміж, обрала інше місце проживання і у їх квартирі тривалий час не проживає, однак зареєстрована в ній. У зв'язку з цим на неї нараховуються житлово-комунальні послуги як мешканця квартири, які вони змушені оплачувати, а також виникають перешкоди для оформлення субсидії. Оскільки відповідачка добровільно не оформила зняття з реєстрації місця проживання у квартирі та відсутня у ній більше року, позивач вважає, що відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України вона втратила право користування належним їм житловим приміщенням.

Відповідачка про час і місце розгляду справи вважається належним чином повідомленою згідно правил ст. 74-76 ЦПК України.

В судове засідання відповідачка не з'явилася, у зв'язку з чим за наявності умов, передбачених статтею 224 ЦПК України, за згодою позивача Суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів.

Позивач позов підтримав і підтвердив відповідність змісту позовної заяви дійсним обставинам справи. Пояснив, що дочка з сім'єю проживає в Криму, однак адреса її місця проживання їм невідома. З дочкою вони періодично спілкуються по скайпу і вони їй повідомили про подання позову до неї, проти чого вона не заперечує.

Третя особа позов підтримала і пояснила, що їх дочка у 2010 році вийшла заміж і з чоловіком поїхала жити до Криму. У 2011 році вона приїхала, народила дитину в м. Славутичі, після чого разом з дитиною повернулася до місця проживання в Криму. З того часу вона там постійно проживає з своєю сім'єю, має роботу, житло і не збирається повертатися. Під час останнього приїзду до них близько трьох років назад вона мала намір виписатися з їх квартири, однак їй не вистачило для цього часу. Комунальні послуги нараховуються на зареєстрованих у квартирі осіб і тому вони змушені сплачувати і за неї. При зверненні до комунального підприємства з цього питання їм роз'яснили, що для припинення нарахування оплати послуг на відсутню особу необхідне рішення Суду. У зв'язку з цим вони і звернулися до Суду. Про це вони повідомили дочці по скайпу і вона не має проти нього заперечень.

Свідок ОСОБА_4 показала Суду, що її сестра ОСОБА_3 тривалий час у квартирі батьків не проживає, а проживає в Криму із своєю сім'єю, має там роботу, житло і повертатися не збирається.

З матеріалів справи Судом також з'ясовано, що ОСОБА_1, - позивач у справі і ОСОБА_2, - третя особа у справі, зареєстрували шлюб 22 червня 2007 року (а.с.7).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12 вересня 2007 року, посвідченого ОСОБА_5, державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2957, вони купили у рівних частках квартиру номер АДРЕСА_1 (а.с.8).

Їх право приватної часткової власності на квартиру зареєстровано 18.09.2007 р. комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації (а.с. 9).

Згідно довідки ф. 3 від 7 лютого 2017 року у спірній квартирі зареєстровано місце постійного проживання 5 осіб, в т.ч. ОСОБА_3, - відповідачки у справі, з 5 жовтня 2007 року (а.с.11).

Як видно з копії особового рахунку позивача № НОМЕР_1 для обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги, які надаються за адресою місця розташування спірної квартири, нарахування оплати за житлово-комунальні послуги здійснюється на 5 осіб. Заборгованість станом на 01.02.2017 р. складає 1883,17 грн. (а.с. 12-13).

У період 2011-2016 років відповідачка не зверталася із заявами, повідомленнями про вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою (а.с.10, 14).

За змістом наданих актів від 02.03.2015 р., 15.04.2016 р., 12.02.2017 р., складених з участю мешканців спірної квартири та сусідів, відповідачка у квартирі не проживає з 30.10.2011 р., її особистих речей немає (а.с. 16, 18, 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 318 цього Кодексу).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1).

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2).

Як встановлено Судом, відповідачка вселилася і проживала в спірній квартирі як член сім'ї своїх батьків, - позивача і третьої особи у справі, з реєстрацією свого місця проживання, після чого вийшла заміж і обрала собі нове місце проживання. Проте на порушення вимог ст. 6 і 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» не змінила реєстрацію свого місця проживання у спірній квартирі, у якій вона відсутня без поважних причин з 30 жовтня 2011 року за відсутності домовленості з власниками квартири про збереження за нею права користування квартирою.

За таких обставин Суд вважає, що відповідачка на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратила право користування житловим приміщенням, - квартирою № АДРЕСА_1, яка належить позивачеві і третій особі у цій справі.

Виходячи з цього, позов про визнання відповідачки такою, що втратила право користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню.

Згідно правил статей 79 і 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 640 гривень, від сплати якого позивач звільнений відповідно до пункту 10 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 3, 4, 15, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - квартирою № АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня одержання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено на загальних підставах до апеляційного Суду Київської області. Апеляційна скарга позивачем може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем - у той же строк з дня постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційні скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним Судом.

Суддя А. С. Орел