Ухвала

іменем україни

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,
суддів: Закропивного О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «А-Логістик», про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 8 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 червня 2015 року між ним та ТОВ «А-Логістик» в особі арбітражного керуючого Новосельцева В.П. було укладено договір про відступлення права вимоги підприємства-банкрута ТОВ «А-Логістик». Відповідно до умов даного договору ТОВ «А-Логістик» відступило йому, а він, у свою чергу, набув право вимоги, належне ТОВ «А-Логістик», до боржників.

Позивач зазначав, що платіжним дорученням від 5 березня 2013 року № 52 ТОВ «А-Логістик» було перераховано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_7 15 116 грн, призначення платежу - оплата за транспортно-експедиторські послуги. Документи, які підтверджують факт виконання транспортно-експедиторських послуг із сторони відповідача на користь ТОВ «А-Логістик» на вказану суму відсутні, а перераховані кошти не повернуті.

28 вересня 2015 року він надіслав на адресу відповідача претензію, в якій просив негайно сплатити кошти у сумі 15 116 грн відповідно до платіжного доручення від 5 березня 2013 року № 52, яке засвідчує наявність дебіторської заборгованості.

У зв'язку з тим, що відповідь на претензію надано не було та жодних дій, направлених на повернення боргу ОСОБА_7 не вчинив, ОСОБА_6 просив стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 15 116 грн заборгованості.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 8 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 25 червня 2015 року між позивачем ОСОБА_6 та ТОВ «А-Логістик» в особі арбітражного керуючого Новосельцева В.П. було укладено договір про відступлення права вимоги підприємства-банкрута (а. с. 6).

Відповідно до умов цього договору та протоколу про проведення аукціону № 200305 первісний кредитор ТОВ «А-Логістик» відступив ОСОБА_6, а останній, як новий кредитор, набув право вимоги (дебіторська заборгованість), на належне первісному кредитору до боржників - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців згідно з додатком № 1, що виникло за надані підприємством-банкрутом ТОВ «А-Логістик» транспортно-експедиторські та складські послуги у сумі 133 184 грн 90 коп.

Платіжним дорученням від 5 березня 2013 року № 52 ТОВ «А-Логістик» було перераховано ОСОБА_7 суму у розмірі 15 116 грн (а. с. 9). При цьому призначення платежу вказано - оплата за транспортно-експедиторські послуги.

Судами також було встановлено, що у період з січня по лютий 2013 року було укладено 14 заявок-договорів, згідно з якими ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання з організації перевезення вантажів, які були виконані в повному обсязі, своєчасно, без жодних претензій зі сторони ТОВ «А-Логістик», результатом чого стало те, що 5 лютого 2013 року між ТОВ «А-Логістик» та ОСОБА_7 було підписано два акти надання послуг, що підтверджують відсутність будь-яких претензій зі сторони товариства до наданих послуг з посиланням в них на рахунки № № НОМЕР_1 і НОМЕР_2, 7 лютого 2013 року було підписано чотири акти з посиланням на рахунки № № НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, 11 лютого 2013 року було підписано три акти з посиланням на рахунки № № НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 та 14 лютого 2013 року підписано п'ять актів з посиланням на рахунки № № НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що кошти були сплачені ТОВ «А-Логістик» на користь ОСОБА_7 саме за виконання останнім зобов'язання з організації перевезення вантажів, які були виконані у повному обсязі, і саме товариство будь-яких претензій з приводу невиконання або неналежного виконання відповідачем взятих на себе обов'язків з перевезення вантажів не пред'являло. Таким чином, належних і допустимих доказів невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо здійснення транспортно-експедиторських послуг на користь ТОВ «А Логістик» згідно з платіжним дорученням від 5 березня 2013 року № 52 на суму 15 116 грн позивачем суду надано не було.

Однак такий висновок судів є передчасним.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Матеріали справи та доводи касаційної скарги свідчать про те, що суди у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 60, 212, 303 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, зокрема належним чином не перевірили доводів позивача, на які він посилався як на підставу подання даного позову до суду, та не звернули уваги на те, що у матеріалах справи відсутні товарно-транспорті документи на суму 15 116 грн, які відповідно до ч. 1 ст. 929, ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» є єдиними допустимими доказами факту надання послуг експедитора.

Разом із цим судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, оскільки ухвалою суду від 15 березня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ТОВ «А-Логістик», яке було припинено у зв'язку з банкрутством, про що 18 січня 2016 року внесено запис до ЄДР № 0006621, у той же час не вирішено заяву арбітражного керуючого НовосельцеваВ.П. (а. с. 53) про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, оскільки він виконував повноваження ліквідатора банкрута.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на ці порушення норм процесуального права, допущені місцевим судом, уваги не звернув і передчасно залишив рішення цього суду без змін.

Отже, оскільки неповнота з'ясування цих обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 8 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Кафідова О.В. Закропивний А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана Головуючий Судді: