АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/4040/2017 Головуючий у1-й інстанції - Савлук Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.,

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 на час навчання останнього у розмірі ј частини від усіх видів доходу відповідача, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23 років, в залежності від того, яка подія настане раніше. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на оплату навчання ОСОБА_4 у розмірі половини витрат, які підлягають сплаті за навчання згідно договору про надання освітніх послуг.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що від шлюбу з відповідачем має сина - ОСОБА_4, який досяг повноліття та навчається в Національній академії внутрішніх справ на денній формі навчання. Позивач зазначала, що дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері, яка, в свою чергу, не в змозі самостійно фінансово забезпечити усі необхідні потреби сина, що виникають у зв'язку з навчанням останнього.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 у розмірі ј частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно на період навчання в Національній академії внутрішніх справ, починаючи з 06 жовтня 2016 року по 30 червня 2020 року включно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить змінити оскаржуване рішення, виключивши стягнення аліментів в період зимових та літніх канікул, а також зазначивши період стягнення аліментів, починаючи з 01 січня 2017 року. Скаржник посилається на те, що ним було оплачено перший семестр навчання сина в Національній академії внутрішніх справ, а тому стягнення з нього аліментів в період з жовтня по грудень 2016 року відповідач вважає безпідставним. Крім того, відповідач вважає необґрунтованим стягнення з нього аліментів під час канікул у зимовий та літній періоди.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, оскільки рішення суду в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на оплату навчання дитини, а також в частині розміру(частки від доходу відповідача) стягнутих аліментів, сторонами до суду апеляційної інстанції не оскаржено, колегія суддів вважає за можливе переглядати рішення суду лише в межах доводів апеляційної скаргиОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 квітня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб /а.с. 10/.

Від спільного проживання в шлюбі, сторони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 11/.

З 12 серпня 2016 року ОСОБА_4 зарахований на 1-ий курс денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ з терміном закінчення навчання - 30 червня 2020 року /а.с. 15-16/.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що повнолітній син сторін у справі продовжує навчатися, а відповідач має змогу надавати необхідну матеріальну допомогу синові.

Так, за змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання.

За змістом ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина останнього, який продовжує навчання, враховуючи наявність усіх необхідних для цього юридичних фактів, а саме: досягнення сином 18 років, його навчання у ВНЗ, потреби дитини у матеріальній допомозі та можливості батька таку допомогу надавати.

Зокрема, при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано регулярний дохід платника аліментів та стягнуто ј частину доходів відповідача у якості аліментів, що відповідає потребам дитини та фінансовим можливостям батька.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не оскаржується стягнутий судом розмір аліментів.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість стягнення аліментів в період зимових та літніх канікул, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ст. 199 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину, яка продовжує навчання.

При цьому, за змістом указаної норми права, єдиними підставами, які звільняють особу від сплати аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, є: припинення навчання або досягнення дитиною 23 років.

Чинним законодавством не встановлено обмежень для стягнення аліментів під час канікул у зимовий та літній періоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що період навчання ОСОБА_4 визначений умовами договору про підготовку здобувача ступеня вищої освіти бакалавра та становить 4 роки(8 семестрів) /а.с. 15/. Датою закінчення навчального закладу є 30 червня 2020 року, що вбачається з відповідної довідки, виданої ОСОБА_4 Національною академією внутрішніх справ /а.с. 16/.

Зазначена особа не втрачає статусу студента в період літніх або зимових канікул, а її навчання вважається таким, що продовжується, до його припинення шляхом закінчення дитиною навчального закладу та здобуття відповідного ступеня вищої освіти або шляхом винесення адміністрацією навчального закладу наказу про відрахування студента.

Таким чином, колегія суддів не вбачає правових підстав для відмови у стягненні аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в період зимових та літніх канікул.

Щодо доводів апеляційної скарги про визначення періоду стягнення аліментів, починаючи з 01 січня 2017 року, то такі не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

При цьому, факт надання відповідачем грошових коштів дитині у добровільному порядку не звільняє його від обов'язку сплачувати аліменти та не має правового значення для визначення періоду стягнення аліментів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: