Справа № 344/568/17
Провадження № 2/344/1597/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з вказаним позовом до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», батько позивача ОСОБА_4 та бабуся позивача ОСОБА_5 у 1998 році приватизували квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.04.1998 року.

22.08.2006 року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачу. Після смерті батька ОСОБА_4, позивач успадкував свою частку 1/2 частину згаданої квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.2008 року. Іншу частку батька успадкувала ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.07.2008 року. Таким чином, після смерті батька позивача, бабуся стала власником 3/4 частини а позивач 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Оскільки бабуся потребувала догляду, позивач переїхав на постійне проживання до неї у зазначену квартиру, однак на її прохання за вказаною адресою проживання позивач не реєструвався. З бабусею вони спільно вели господарство. 25.06.2011 року позивач одружився з ОСОБА_6, яка також переїхала проживати разом з ними.

06.05.2016 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач зазначає, що вважав, що прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тому у шестимісячний строк з заявою до нотаріуса не звертався. А коли звернувся про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, то нотаріус розяснила, що відповідно до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», доказом постійного проживання разом з спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, управління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із спадкодавцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинкові книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Так як документи у позивача були відсутні, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом. Позивач зазначає, шо спадкоємці по закону після смерті ОСОБА_5, яким би належала обовязкова частка, відсутні. У звязку з наведеним просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 не менше пяти років зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради - ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши докази та оцінивши докази у справі, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1998 року, виданного Агентством по приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних долях, що також підтверджуєтся і технічним паспортом (а.с.10,16-17).

Згідно копії заповіту від 22.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Фраківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі № 4-1733, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.2008 року, ОСОБА_1 успадкував 1/2 частину квартири № 26 в м. Івано-Франківськ по вул. Військових Ветеранів (Воїнів Інтернаціоналістів), буд. № 4 після смерті батька ОСОБА_4, який помер 28.12.2007 року, що підтверджується також і копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11,12).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.07.2008 року, ОСОБА_5 успадкувала 1/2 частину квартири № 26 в м. Івано-Франківськ по вул. Військових Ветеранів (Воїнів Інтернаціоналістів), буд. № 4 після смерті сина ОСОБА_4, який помер 28.12.2007 року, що підтверджується також і копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13,14).

ОСОБА_5 померла 06.05.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 228688 (а.с.9).

Відповідно до копії довідки №02-02/103 виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї, виданої 11.01.2017 року КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», за адресою: АДРЕСА_3, до дня смерті була зареєстрована ОСОБА_10, яка померла 06.05.2016 року (а.с.15).

Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Так за змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Листом № 20/01-16 від 12.01.2017 року приватний нотаріус ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_1 проте, що завести спадкову справу після смерті ОСОБА_5, яка померла 06.05.2016 року та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1 не можливо, оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, та ним також не доведено факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 за однією адресою на час відкриття спадщини та розяснено право звернутись до суду (а.с.18).

З роз'яснень листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Пунктом 23 цієї постанови передбачено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_12 дав суду показання, що він знає позивача десять років, та йому відомо про те що ОСОБА_1 після смерті батька з січня 2008 року по день смерті проживав з бабусею та здійснював за нею догляд.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, окрім перелічених у ч.1 ст.256 ЦПК України фактів, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази, на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла 06 травня 2016 року, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2, більше пяти років, а саме - з січня 2008 року по 06 травня 2016 року, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 1217, 1223, 1233, 1258, 1268, 1269, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214, 215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зі спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла 06 травня 2016 року, за адресою: АДРЕСА_2, більше пяти років, а саме в період з січня 2008 року по 06 травня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Івано-Франківський міський суд.

Суддя О.А. Татарінова