Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Червинської М.Є., Коротуна В.М., ПисаноїТ.О.,

Розглянувши справу в попередньому судовому засіданні за позовом ОСОБА_4 до власника істотної участі та керівника публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» ОСОБА_5, голови спостережної ради публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Іоселіані Олександра Олександровича, головного бухгалтера публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Комарницької Оксани Володимирівни, керівника Донецької дирекції публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Вербицького Костянтина Олександровича, керівника Донецької дирекції публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Горжеєвої Оксани Сергіївни, керівника Запорізької дирекції публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Гаркуши ЛідіїЙосипівни, керівника Криворізької дирекції публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Вишнякова Сергія Леонідовича, керівника Луганської дирекції публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Паєвської Ніни Олександрівни, керівника Криворізької дирекції публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Золотар Оксани Анатоліївни, керівника Київської дирекції публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Філоненко Інни Ігорівни, члена спостережної ради публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» ОСОБА_15, члена спостережної ради публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» ОСОБА_16, члена спостережної ради публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» ОСОБА_17, члена спостережної ради публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» ОСОБА_18, голови спостережної ради публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Запорожченка Владислава Вадимовича, заступника голови правління публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Дердюк Ольги Григорівни, заступника голови правління публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» ІІІейбутДениса Вікторовича, першого заступника голови правління публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Кондратенко Лілії Володимирівни, члена спостережної ради публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» ОСОБА_23, заступника голови спостережної ради публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Тарадайка Дмитра Олександровича, заступника голови правління Гончар Тетяни Дмитрівни, заступника голови правління публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Гаркуші Лідії Йосипівни, члена правління публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» ОСОБА_26, треті особи: Національний банк України, публічне акціонерне товариство «БАНК КАМБІО», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за депозитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_27, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року, додаткове рішення цього ж суду від 3 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 2013 року вона уклала з ПАТ «Банк Камбіо» договір № 20-415 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASIC» в іноземній валюті на суму 327 735,50 дол. США зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення зі строком повернення 18 вересня 2014 року. Крім того, 4 жовтня 2013 року нею з банком укладено договір № 20-431 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASIC» на суму 50 600 дол. США зі строком повернення 7 жовтня 2014 року. З урахуванням того, що строк розміщення вкладів за вказаними договорами закінчився, то сума вкладів та нарахованих процентів в порядку п.п. 1.8 договорів повинні були бути перераховані на її поточний рахунок. 24 листопада 2014 року вона подала до ПАТ «Банк Камбіо» платіжні доручення в іноземній валюті № № 1, 2, 3, 4, 5 від 12 листопада 2014 року для перерахування коштів у розмірі 262 947,22 дол. США. Проте 25 листопада 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» повідомив її про те, що банк не може здійснити перерахування коштів за платіжними дорученнями в іноземній валюті у зв'язку із тим, що відсутні кошти на кореспондентському рахунку банку та листом від 8 грудня 2014 року повернув їх без виконання. Таким чином банк порушив умови договорів банківського вкладу та п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не виконавши її доручення, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, п. 1.12 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22. Згодом вона дізналась, що Правлінням Національного банку України було прийнято постанову від 4 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Комбіо» до категорії неплатоспроможних» та 4 грудня 2014 року № 140 вирішено запровадити у ПАТ «Банк Камбіо» тимчасову адміністрацію. З урахуванням наведеного ПАТ «Банк Камбіо» не може виконати свого обов'язку перед ОСОБА_4 з повернення грошових коштів. У постанові Правління Націлнального банку України від 4 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Комбіо» до категорії неплатоспроможних» зазначено, що за інформацією кредитора ПАТ «Банк Комбіо» викладено в його звіті за період з 24 до 28 листопада 2014 року, на позачергових загальних зборах акціонерів рішення щодо надання доопрацьованого плану фінансового оздоровлення, на вимогу Національного банку України не прийнято. Оскільки діяльність ПАТ «Банк Комбіо» не відповідала вимогам банківського законодавства, власники істотної участі не вживали своєчасних заходів запобігання настанню його неплатоспроможності, позивач просила суд позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року, та додатковим рішенням цього ж суду від 3 лютого 2017 року, залишеними без мін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 16 вересня 2013 року ОСОБА_4 уклала з ПАТ «Банк Камбіо» договір № 20-415 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASIC» в іноземній валюті на суму 327 737,50 дол. США зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення зі строком повернення 18 вересня 2014 року.

Крім того, 4 жовтня 2013 року між позивачем та банком укладено договір № 20-431 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASIC» на суму 50 600 дол. США зі строком повернення 7 жовтня 2014 року.

З урахуванням того, що строк розміщення вкладів за вказаними договорами закінчився, то сума вкладів та нарахованих процентів в порядку п.п. 1.8 договорів були перераховані на поточний рахунок ОСОБА_4

24 листопада 2014 року ОСОБА_4 подала до ПАТ «Банк Камбіо» платіжні доручення в іноземній валюті № № 1, 2, 3, 4, 5 від 12 листопада 2014 року для перерахування коштів у розмірі 262 947,22 дол. США.

Проте, 25 листопада 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» повідомив позивача, що банк не може здійснити перерахування коштів за платіжним дорученням в іноземній валюті у зв'язку із тим, у зв'язку із тим, що відсутні кошти на кореспондентському рахунку банку та листом від 8 грудня 2014 року повернув їх без виконання.

У подальшому Правлінням Національного банку України було прийнято постанову від 4 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбо» до категорії неплатоспроможних» та 4 грудня 2014 року № 140 вирішено запровадити у ПАТ «Банк Камбіо» тимчасову адміністрацію.

Підставою для прийняття постанови Правління Національного банку України від 4 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» стала інформація куратора ПАТ «Банк Камбіо», викладена в його звіті за період з 24 до 28 листопада 2014 року, що на позачергових загальних зборах акціонерів рішення щодо надання доопрацьованого плану фінансового оздоровлення, на вимогу Національного банку України не прийнято. Діяльність ПАТ «Банк Камбіо» не відповідає вимогам банківського законодавства і нормативно-правових актів Національного банку України. Власники істотної участі не вжили своєчасних заходів для запобігання настанню його неплатоспроможності.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Тобто, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків

Передбачене ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.

Відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і шкодою, вини.

Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Таким чином, вимагаючи стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, позивачу потрібно насамперед довести факт заподіяння йому шкоди заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності доказів, які підтверджують, що саме дії чи бездіяльність відповідача призвели до ліквідації банку, заподіяли йому шкоду, розмір зазначеної шкоди, причинно-наслідкового зв'язку між невиконанням зобов'язань власником істотної участі та заподіяною шкодою, та обґрунтовано вважав, правові підстави для задоволення позову про стягнення грошових коштів в рахунок погашення шкоди відсутні.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_27, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року, додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

В.М. Коротун

Т.О. Писана