АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Вовк Є.І.
№22-ц/796/4509/2017 Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 32639,27 грн. (з яких 31839,27 грн. відшкодування шкоди за пошкодження транспортного засобу та 800 грн. компенсації витрат на проведення експертного дослідження), моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що 09.10.2016 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, чим позивачу було заподіяно шкоду у розмірі 31 839,27грн.

Цього ж дня відповідач написав розписку, у якій визнав свою вину та зобов'язався відшкодувати завдану ним шкоду.

Проте, ОСОБА_2 шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, не відшкодував, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що стороною відповідача не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що пошкодження: крило переднє ліве, холдинг, кришки капота, рамка радіатора, перекіс отвору кришки капоту, накладка переднього бамперу не було заподіяно автомобілю позивача внаслідок даної ДТП з вини відповідача.

Крім того, ані відповідач, ані позивач не є фахівцями з оцінки транспортного засобу, пошкодження, зазначені в розписці, були вказані відповідачем, які він зміг побачити, оскільки ДТП сталася у вечірній час та, як зазначено у запереченнях сторони відповідача, автомобіль позивача був брудний. Тобто, в даному випадку можна дійти висновку, що відповідач не міг побачити та зазначити у своїй розписці всіх пошкоджень, які він завдав транспортному засобу позивача.

З акту огляду транспортного засобу від 17.10.2016 року, на підставі якого було зроблено звіт № 4122К від 19.10.2016 року, вбачається, що під час огляду автомобіля марки Ssang Yong Action д.н. НОМЕР_3 виявлено наступні пошкодження: крило переднее левое, крышка капота, молдинг крышки капота, блок фарылевой, облицовка переднего бампера, накладка переднего бампера, рамка радиатора- деформация в левой части, перенос проёма кришки капота». Відповідач заперечуючи проти зазначених пошкоджень та будь який зв'язок з пошкодженнями зазначеними у розписці від 09.10.2016 року, доказів до суду не надав, не заявляв клопотання про виклик фахівців в даній галузі, а суд першої інстанції послався у рішенні на доводи, які ґрунтуються на припущеннях сторони відповідача.

Вважає, що обов'язок довести невідповідність заявлених вимог та обставин, викладених у запереченні, покладається саме на відповідача. Проте, акт огляду транспортного засобу від 17.10.2016 року, як і звіт № 4122К про визначення матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, а судом першої інстанції належним чином не перевірений.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що зі змісту складеної ОСОБА_2 розписки убачається її неконкретизованість, в тому числі відсутня грошова сума, яку мав відшкодувати відповідач, а також в ній не зазначені пошкодження, які вказані в складеному лише 17 жовтня 2016 року акті огляду технічного стану автомобіля.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено і сторонами по справі не заперечується, що 09.10.2016 року по вул.. Бориспільська 28-А у м. Києві трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ssang Yong Action» д.н. НОМЕР_3, що був припаркований біля будинку і належить на праві власності ОСОБА_1 та автомобіля марки «Газ 3302 д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, що на праві власності належить ОСОБА_3

Відповідно до розписки, складеної ОСОБА_2, 09.10.2016 року о 22 год. 00 хв. здаючи заднім ходом по вулиці Бориспільській 28А, не побачив автомобіль Ssang Yong Action д.н. НОМЕР_3, внаслідок чого пошкодив ліву фару, капот, бампер. Здійснив наїзд на автомобілі НОМЕР_2. Зобов'язуюся сплатити ремонт в повному обсязі. Дата,номер мобільного телефону і підпис. (а.с.10)

Згідно звіту № 4122К про визначення матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 19.10.2016 року, складеного експертом оцінювачем ОСОБА_6, який діє на підставі сертифіката оціночної діяльності № 802/15, позивачу завдано матеріальну шкоду у сумі 31 839,27 грн. (а.с.22-43)

Вартість проведення даного експертного дослідження становить 800 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 2449К від 19 жовтня 2016 року. (а.с.20)

Надаючи оцінку розписці, суд першої інстанції вказав, що це не є доказом вини відповідача у настанні ДТП, оскільки в розписці відсутні посилання на такі численні пошкодження як крило переднє ліве; холдинг кришки капота; рамка радіатора; перекіс отвору кришки переднього бамперу.

Суду не надано звіту про оцінку транспортного засобу виключно щодо сукупності пошкоджень, зазначених у вказаній розписці. Скорочення назв робіт, деталей та матеріалів у наявній калькуляції - додатку до вказаного звіту про оцінку транспортного засобу від 19.10.2016 року не дозволяють їх достовірно відокремити.

Колегія суддів, досліджуючи матеріали справи, приходить до висновку про наявність вини ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Отже, вина відповідача є доведеною, оскільки у розписці він сам її визнав та зобов»язувався сплатити ремонт в повному обсязі(а.с.10).

Відповідно до п.2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний залишитися на місці пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції.

В силу положень п.2.11 Правил дорожнього руху України якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста Державтоінспекції або в орган чи підрозділ міліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею.

Виходячи із даних положень ПДР, то вони не були дотримані водіями при настанні дорожньо-транспортної пригоди, а тому встановити фактичні обставини справи, на які посилається відповідач, а саме: порушення позивачем ПДР (Розділу 15 Зупинка та стоянка), встановити її учасників та вину позивача у її настанні є неможливим.

Положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

Проте, вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДТП особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст.57)

З урахуванням того, що ОСОБА_2 свою вину визнав та зобов'язався відшкодувати завдану ним шкоду, судова колегія приходить до висновку, що розпискою встановлено та підтверджено вину відповідача.

На думку колегії суддів, тягар доказування своєї невинуватості у справах про заподіяння шкоди лежить на відповідачах.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу своєї невинуватості у спричиненні ДТП.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Отже, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України позадоговірне, деліктне зобов'язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Отже, позивач має право вимоги до винуватця ДТП - ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП у повному обсязі, а тому, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача заявленого ОСОБА_1 розміру заподіяної йому шкоди та витрат за проведення експертного дослідження.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У разі завдання потерпілому моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням майна, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, при підтвердженні їх доказами, підлягають задоволенню.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, пов'язану з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Колегія суддів з урахуванням встановлених по справі обставин вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 500 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на зазначене, апеляційна інстанція вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір за подання позову у розмірі 578 грн. 77 коп. та апеляційної скарги у розмірі 636,65 грн.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 31 839 гривень 27 коп., 500 грн. у відшкодування моральної шкоди та 800 гривень 00 копійок витрат за проведення експертного дослідження.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 578 грн. 77 коп. та апеляційної скарги у розмірі 636 грн. 65 коп.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді