Справа № 598/793/16-ц
провадження № 2/598/23/2017
РІШЕННЯ

іменем України

"23" березня 2017 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючої суду ОСОБА_1

при секретарі Пилипчук Х.М.

за участю позивача ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Посилається на те, що згідно наказу від 02 вересня 2015 року № 09/97 вона була незаконно переведена з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання та в подальшому, згідно наказу від 31 жовтня 2015 року № 10/129 звільнена з роботи з 31 жовтня 2015 року, відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 14.04.2016 року вищевказані накази визнані незаконними та скасовані, а вона поновлена на роботі на посаду викладача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» з 31 жовтня 2015 року. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 21719.30 грн. за період з 31.10.2015 року по 14.04.2016 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 65157.90 грн., посилаючись на те, що незаконним звільненням її з роботи були порушені її трудові права, чим завдано моральної шкоди, що полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, обмеження у реалізації права на працю та вимушеною необхідністю докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного трудового права. При цьому, вона була позбавлена будь-яких засобів до існування, що зумовило необхідність її звернення до банку для отримання споживчого кредиту , щоб забезпечити життєві потреби (придбання їжі, продуктів, тощо), оплати комунальних послуг. Окрім того, вона зазнала значних моральних страждань, завданих їй директором ДНЗ «Тернопільського професійного коледжу з посиленою військовою та фізичною підготовкою», який звільнив її з роботи і неодноразово у присутності свідків та в судових засіданнях стверджував, що вона не відповідає займаній посаді та не має освіти для того, щоб бути викладачем, чим принизив її честь, гідність та репутацію викладача.

В судовому засіданні позивач та її представники повністю підтримали заявлені вимоги і збільшивши позовні вимоги, подали заяву від 08.02.2017 (а.с.93-95), в якій просять стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 55585 грн. 10 коп. за період з 01.10.2015 року по 28.07.2016 року та 55585 грн. 10 коп. моральної шкоди.

Представники відповідачів позовні вимоги не визнали і пояснили, що згідно з посиланням позивача загальна кількість робочих днів за період з 01.10.2015 року по 28.07.2016 року становить 185 робочих днів, а тому розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу згідно розрахунку складає 38502, 20 грн. В частині моральних збитків адміністрація навчального закладу заперечує і вважає безпідставним.

Судом встановлено, що згідно наказу № 30-к від 25 травня 2005 року позивач ОСОБА_2 прийнята на посаду майстра виробничого навчання ПТУ-25 м. Збараж.

Наказом №122-к від 01.09.2011 року ОСОБА_2 переведена на посаду викладача ПТУ-25 м. Збараж.

Відповідно до наказу № 11/131 від 10.11.2014 року професійно-технічне училище №25 м. Збараж перейменовано на ОСОБА_7 навчальний заклад «Збаразьке професійно технічне училище».

Наказом директора Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» від 02 вересня 2015 року № 09/97 ОСОБА_2 переведена з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання, згідно ст. 32 КЗпП України.

Наказом № 10/129 від 31 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_2 звільнена з посади майстра виробничого навчання ПТУ-25 м. Збараж, згідно п.6 ст.36 КЗпП України, у звязку з її відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року визнані незаконними та скасовані накази директора Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» від 02 вересня 2015 року № 09/97 в частині переведення ОСОБА_2 з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання та від 31 жовтня 2015 року № 10/129 про звільнення ОСОБА_2 з посади майстра виробничого навчання з 31 жовтня 2015 року, згідно п.6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді викладача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» з 31 жовтня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14.07.2016 року рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 14.04.2016 року, залишено без змін і вказане судове рішення набрало законної сили.

28.07.2016 року позивач ОСОБА_2 поновлена на посаді викладача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою».

Як слідує із змісту вимог ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається із норм ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Згідно п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається із розрахунку заробітної плати нарахованої позивачу ОСОБА_2 за період з квітня 2015 року по серпень 2015 року, наданої відповідачем на ухвалу суду, ОСОБА_2 нарахована заробітна плата за квітень 2015 року - серпень 2015 року в сумі 22398,02 грн.

При цьому, повними відпрацьованими місяцями роботи, які передували звільненню позивача є травень 2015 року та червень 2016 року.

Кількість робочих днів у травні 2015 року 18 днів, у червні 2015 року 20 днів.

Відповідно середньомісячне число робочих днів становить 19 днів = (18 днів + 20 днів : 2 місяці).

Середньомісячне число днів вимушеного прогулу позивача з моменту звільнення до поновлення на роботі, з 31.10.2015 року по 28.07.2016 року, становить 187 днів.

Заробітна плата позивача складає за травень 2015 року - 3844 грн. 14 коп., за червень 2015 року - 6022 грн. 12 коп. (7573,12 грн. 1151 грн. одноразова матеріальна допомога, яка не враховується, згідно підпункту «б» п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами. Одноразова допомога за пере читку годин в сумі 1958.05 грн. враховується при обчисленні середньої заробітної плати, згідно підпункту «а» п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами).

Відповідно середньомісячний заробіток позивача становить 4933.13 грн. = (3844,14 грн. + 6022,12 грн. = 9866.26 грн. : 2 місяці) , а середньоденний заробіток становить 259.64 грн. = (4933.13 грн. : 19 днів)

Таким чином, заробіток вимушеного прогулу позивача за період з 31 жовтня 2015 року по 28 липня 2016 року складає 48552 грн. 68 коп. = (259.64 грн. х 187 днів), без утримання прибуткового податку та обовязкових платежів.

Проаналізувавши докази представлені сторонами, суд вважає, що відповідачем ОСОБА_7 навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою», з яким ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах, порушено право позивача на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що становить в сумі 48552 грн. 68 коп., без утримання прибуткового податку та обовязкових платежів яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Окрім цього, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають до задоволення частково в сумі 1000 грн. При цьому суд враховує ті обставини, що порушенням законних прав позивача, призвело до тривалих моральних страждань, пов'язаними з затримкою видачі розрахункових виплат, втрати нормальних життєвих стосунків, що вимагають значних зусиль необхідних для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3220 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 48552 грн. 68 коп., без утримання прибуткового податку та обовязкових платежів та 1000 грн. моральної шкоди.

Стягнути із Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на користь держави судовий збір в сумі 3220 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом десяти днів після його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Збаразького

районного суду ОСОБА_1