Справа № 569/4763/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4 С,В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Національного університету водного господарства та природокористування, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_6 «Баграм», про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд-

В С Т А Н О В И В:

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в судовому засіданні, позовні вимоги позивача ОСОБА_5 не визнали з підстав, викладених у наданих суду запереченнях проти позову. Просять суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_5-ОСОБА_1, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позовній та уточненій позовній заяві. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ НУВГтП від 13 грудня 2015 року /в витягу із наказу зазначено 13 грудня 2016 року/ « Про скорочення штату та чисельності працівників університету» в частині скорочення посади водія автогосподарства НУВГтП, яку обіймав ОСОБА_5 Визнати незаконним та скасувати наказ НУВГтП К № 19 від 13 січня 2016 року «Про скорочення штату та чисельності працівників університету» в частині скорочення посади водія автогосподарства НУВГтП, яку обіймав ОСОБА_5 Визнати незаконним та скасувати наказ В.о. ректора Національного університету водного господарства та природокористування ОСОБА_7 К. № 137 від 09 березня 2016 року «Про особовий склад», в частині звільнення з 15 березня 2016 року з посади водія автогосподарства в звязку з скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗПП України ОСОБА_5 Поновити ОСОБА_5 на посаді водія автогосподарства Національного університету водного господарства та природокористування. Стягнути з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.03.2016 року, до винесення судом рішення по даній справі та 3000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_6 «Баграм» ОСОБА_4 вважає звільнення з роботи позивача ОСОБА_5 незаконним, а позовні вимоги останнього такими, що підлягають до задоволення.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_8, представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:

ОСОБА_9 ректора НУВГтП ОСОБА_10 К № 19 від 13 січня 2016 року «Про скорочення штату та чисельності працівників університету» скорочено посаду водія автогосподарства НУВГтП, яку обіймав ОСОБА_5

ОСОБА_9о. ректора Національного університету водного господарства та природокористування ОСОБА_7 К. № 137 від 09 березня 2016 року «Про особовий склад», звільнено з 15 березня 2016 року з посади водія автогосподарства в звязку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗПП України ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з 05 грудня 2015 року є членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації № 1 профспілки «Баграм» працівників НУВГП.

Відповідно до п. 10 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Як розяснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП /322-08/. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Розриваючи трудовий договір з ОСОБА_5 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, в порушення вимог ст. 43 КЗпП України, ст.ст. 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», НУВГтП не звернувся до профспілкового органу, членом якого є позивач та до вищестоящого виборного органу профспілки «Баграм», для отримання згоди на його звільнення, і звільнили позивача з порушенням вимог чинного трудового законодавства, на що також звертається увага і в листі Управління держпраці в Рівненській області від 10.05.2016 року № 01-14/1077.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у пятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному незявленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Тому, відповідач зобовязаний був у письмовій формі повідомити первинний профспілковий орган про майбутнє звільнення позивача, але у визначений законом спосіб він цього не зробив.

Звернення відповідача з поданням за згодою на звільнення позивача, після його звільнення, і тільки до первинної профспілкової організації 16.06.2016 року за № 001-932 не заслуговує на увагу, тому-що з таким поданням НУВГтП необхідно було звертатися до звільнення позивача, і відповідно до п. 15 розяснень вище зазначеного Пленуму, власник може звернутися за згодою на звільнення при підготовці справи до судового розгляду, що буде доказом в цивільній справі, а не додержанням порядку звільнення працівника.

На запит суду про згоду на звільнення позивача, на засіданні профспілкового комітету ППО № 1 ПС «Баграм», 10 лютого 2017 року було відмовлено в дачі згоди на звільнення ОСОБА_5

Також під час вирішення питання про звільнення ОСОБА_5 не було проведено аналізу щодо переважного права позивача на залишення на роботі, чим порушено вимоги ст. 42 КЗпП України.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. В матеріалах справи містяться відомості про те, що ОСОБА_5 було повідомлено про звільнення наказом від 13 січня 2016 року, а запропоновано іншу роботу лише 04 березня 2016 року, що є порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з довідкою Національного університету водного господарства та природокористування від 28.10.2016 року № 735, середньомісячний заробіток ОСОБА_5 за останні два місяці перед звільненням становив 2495,20 гривень. Виходячи з зазначеної довідки розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, належний до виплати позивачу становить: 2495,20 х 12 місяців вимушеного прогулу= 29 942,40 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників мають бути здійснені в межах чинного законодавства, а тому вимоги позивача про скасування в частині наказу НУВГтП К № 19 від 13 січня 2016 року, та в частині скасування наказу К №19 від 13 грудня 2015 року/ в витягу із наказу зазначено 13 грудня 2016 року/, якого суду надано не було, про які позивачу було відомо в 2016 році, і які позивач просить суд скасувати, є необґрунтованими та безпідставними тому-що позивач звернувся в суд з зазначеними, зміненими позовними вимогами в березні 2017 року з пропуском строків звернення до суду та змінив предмет і підставу позову, що суперечить вимогам ст. 31 ЦПК України, і наказ, який просить суд скасувати суду не надав.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, підтверджені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, у суді доведено факти порушення відповідачем трудових прав позивача ОСОБА_5, які в частині його позовних вимог підлягають захисту, шляхом скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, та стягнення на його користь із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 29 942,40 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1653,60 гривні.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень не підлягають до задоволення, тому-що відповідно до ст. 56 ЦПК України особа, яка надає правову допомогу допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі, і має право бути присутньою у судовому засіданні, а ОСОБА_8 приймала участь у справі як представник, а не як особа яка надає правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208-209,213-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до Національного університету водного господарства та природокористування, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_6 «Баграм», про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ В.о. ректора Національного університету водного господарства та природокористування ОСОБА_7 К. № 137 від 09 березня 2016 року «Про особовий склад», в частині звільнення з 15 березня 2016 року з посади водія автогосподарства в звязку з скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗПП України ОСОБА_5.

Поновити ОСОБА_5 на посаді водія автогосподарства Національного університету водного господарства та природокористування.

Стягнути з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29 942, 40 гривні.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з Національного університету водного господарства та природокористування 1653, 60 гривні судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_11