Справа № 309/2974/17
Провадження № 2/309/1722/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого-судді Волощук О. Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на незавершений будівництвом житловий будинок в порядку спадкування.

Позовні вимоги позивачем вмотивовані тим, що 27.05.1999 року померла бабуся позивача ОСОБА_3.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів №267 від 27.05.1987 року виділено земельну ділянку площею 512 кв. метрів та надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою вул. Г. Проектна, 14 в м. Хуст після зносу старого будинку по вул. Сокача №52 в м. Хуст.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів №316 від 05.11.1993 року надано дозвіл на купівлю продаж незакінченого будівництвом будинку по вул. Сонячна /Проектна Г/ №14 в м. Хуст від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для ОСОБА_3.

17.11.1993 року ОСОБА_3 набула права власності на житловий будинок №14 по вул. Сонячна /Проектна Г/ в м. Хуст шляхом укладення договору купівлі - продажу житлового будинку між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_5

Після смерті бабусі позивача залишилось спадкове майно незавершений будівництвом житловий будинок № 14 В м. Хуст по вул. Сонячна Закарпатської області.

14.04.1999 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №599 ААР №227350, згідно якого незавершений будівництвом житловий будинок № 14 в м. Хуст по вул. Сонячна Закарпатської області заповіла ОСОБА_1 За життя ОСОБА_3 не мала змоги добувати будинок та ввести його в експлуатацію. Після смерті бабусі позивач ОСОБА_1 вступив у фактичне володіння незавершеним будівництвом житловим будинком, користується ним та присадибною земельною ділянкою, однак у нотаріальній конторі не може оформити свідоцтво про прийняття спадщини на вказане майно. Приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу було розяснено позивачу, що прийняття спадщини в нотаріальному порядку не є можливим, оскільки ОСОБА_3 за життя не провела у встановленому законом порядку державну реєстрацію незавершеного будівництвом житлового будинку. Позивач просив визнати за ним право власності на незавершений житловий будинок у м. Хуст по вул. Сонячна, 14 в порядку спадкування за заповітом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 не зявилися. Представник позивача ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивача про слухання справи за його відсутності, неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні судом належними доказами встановлено, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів №267 від 27.05.1987 року виділено земельну ділянку площею 512 кв. метрів та надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою вул. Г. Проектна, 14 в м. Хуст після зносу старого будинку по вул. Сокача №52 в м. Хуст.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів №316 від 05.11.1993 року надано дозвіл на купівлю продаж незакінченого будівництвом будинку по вул. Сонячна /Проектна Г/ №14 в м. Хуст від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для ОСОБА_3.

17.11.1993 року ОСОБА_3 набула права власності на житловий будинок №14 по вул. Сонячна /Проектна Г/ в м. Хуст шляхом укладення договору купівлі - продажу житлового будинку між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_5

14.04.1999 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №599 ААР №227350, згідно якого незавершений будівництвом житловий будинок в м. Хуст по вул. Сонячна, 14 Закарпатської області заповіла позивачу ОСОБА_1 (а.с.8).

27.05.1999 року ОСОБА_3, бабуся позивача ОСОБА_1, померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №083825 (а.с.7). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно розташоване за адресою м. Хуст, вул. Сонячна, 14 Закарпатської області. За життя ОСОБА_3 належним чином не зареєструвала своє право власності на незавершений будівництвом житловий будинок.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності.

Як розяснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем ОСОБА_3 відкрилася 27.05.1999 року і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР.

Відповідно до ст. ст. 524 ч. 1, 533 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 548, ст. 525 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Отже, враховуючи те, що позивач ОСОБА_7 протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступив в управління спадковим майном, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовився, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 не встановлено, тому вважається таким, що прийняв її одноосібно.

При зверненні до приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу позивачу ОСОБА_1 було розяснено, що прийняття спадщини в нотаріальному порядку не є можливим, оскільки ОСОБА_3 за життя не провела у встановленому законом порядку державну реєстрацію незавершеного будівництвом житлового будинку.

З розяснень в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 41, ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом; кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Враховуючи наведене, а також те, що в судовому засіданні не встановлено даних, які б заперечували факт права власності у померлої ОСОБА_3 на спадкове майно, суд приходить до переконання про достатність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок № 14 по вул. Сонячна в м. Хуст Закарпатської області після смерті бабусі ОСОБА_3 яка померла 27.05.1999 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41, 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 524-525, 534 ч. 1, 548, 549, 553 ЦК Української РСР, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 174 ч. 4, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на майно незавершений будівництвом житловий будинок № 14 по вул. Сонячна в м. Хуст Закарпатської області після смерті бабусі ОСОБА_8, яка померла 27.05.1999 року.

Дане рішення є підставою для реєстрації права власності на незавершений будівництвом житловий будинок № 14 по вул. Сонячна в м. Хуст Закарпатської області.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_9

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_9