Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 рік м. Василівка

Василівський районний суд у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 26 серпня 2011 року Василівським районним судом Запорізької області було прийнято рішення по справі № 2-1018/11 за позовом ОСОБА_2 до нього, про стягнення аліментів та коштів на утримання, яким позов задоволено та стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки зі всього його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини зі всього його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення донькою - ОСОБА_5 трьох років. Стягнення розпочинається з 10 серпня 2011року, тобто, з дня подання позову до уду. Стягнуто також з нього витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгяду справи у розмірі 120 грн. 00 коп. на користь державного бюджету Василівського району та судовий збір в доход держави у розмірі 51 грн. Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Про існування даного рішення він дізнався нещодавно, коли були обмежені його права на виїзд за кордон.

Позивач стверджує, що сплачував добровільно на користь відповідачки аліменти від 200 грн. до 2000 грн., залежно від своїх матеріальних можливостей, однак, вона подала вищезазначений позов про стягнення аліментів, на виконання якого отримала відповідний виконавчий лист та звернулась з ним до ВДВС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області.

Державний виконавець ВДВС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області на підставі вищенаведеного виконавчого листа відкрив виконавче провадження. Після цього, в межах даного виконавчого провадження, він провів розрахунок заборгованості його перед відповідачкою та встановив, що щомісячний розмір аліментів складає в середньому 1500 - 1800 грн. на місяць. Розрахунок був здійснений виходячи з розміру середньої заробітної плати по відповідному регіону. При цьому, виконавець взагалі не враховував тієї обставини, що позивач є безробітним та не може фізично сплачувати таку суму.

Позивач вважає, що оскільки у вищенаведеному рішенні Василівського районного суду Запорізької області не встановлено фіксованого розміру аліментів, тому, виникли обставини, що порушують його права та законні інтереси.

Виконавча служба нараховує йому заборгованість, яку він не має фізичної можливості сплачувати. При цьому, не враховуються ті обставини, що позивач є безробітним, що в нього є інша сім'я та т.п.

В межах вищевказаного виконавчого провадження державний виконавець звернувся до Енергодарського районного суду Запорізької області з поданням про обмеження його у виїзді за кордон. Суд задовольнив це подання, тому, він був позбавлений можливості працювати за фахом, оскільки він моряк, та виходити в закордонні рейси. Це спричинило те, що він взагалі не має засобів до існування та йому доводиться підробляти різноробочим на будівництві, вантажником та т.п. При цьому, він продовжує сплачувати аліменти по 800 грн. на місяць.

Позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які встановлені 26 серпня 2011 року рішенням Василівським районним судом Запорізької області у справі за позовом: ОСОБА_2 до нього, про стягнення аліментів та коштів на утримання, встановивши розмір аліментів, у твердій фіксованій грошовівй сумі у розмірі 800 грн. на місяць, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач в судове засідання не зявився, але до суду надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник позивача в особі ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка проти задоволення позову заперечує, підтримала свої письмові заперечення.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26.08.2011 року, копія якого є у справі, з відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10.08.2011 року до її повноліття, а також стягнуто кошти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) , щомісячно до досягнення донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Рішення суду оскаржено не було та набрало законної сили 19.09.2011 року.

Виходячи зі змісту ст.ст.14,61 ЦПК України, зазначене рішення суду обовязкове до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст. 180 СК України, позивачка та відповідач зобов'язані утримувати доньку до досягнення нею повноліття та забезпечити їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно ч. 2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вищезазначеним рішенням суду, яке не було оскаржено та набрало законної сили, визначено, що аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання доньки стягуються в частці від доходу відповідача з врахуванням зазначених положень ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не було надано суду жодного належного та достатнього доказу на підтвердження того факту, що з часу ухвалення вищезазначеного рішенняВасилівського районного суду Запорізької області від 26.08.2011 року, змінився його матеріальний або сімейний стан, або погіршився стан його здоров′я, або що існують інші поважні причини, які б давали підстави для зменшення розміру стягнутих з нього на користь позивачки аліментів.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом, фактично, зазначає про свою незгоду з самим рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26.08.2011 року, яке ним оскаржено не було, а також з розрахунком його заборгованості по аліментам, що не може бути підставою для задоволення позову.

Суд визнає, що дії позивача свідчать про намір уникнути сплати аліментів на утримання своєї малолітньої доньки, у розмірі, визначеному рішенням суду, для забезпечення їй рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, враховуючи інтереси дитини, при цьому, не порушуючи права та інтереси її батьків, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, ст.ст.180-183,191,192 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, ст..ст.10, 11, 57,58, 59, 60, 208, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду ОСОБА_6