Справа № 219/6447/16-ц
Провадження № 2/219/80/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Кудла Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження житловим будинком шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

до суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою, згідно якої просить усунути їй перешкоди у здійснені нею права користування та розпорядження власністю - житловим будинком № АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку, вказуючи, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 1996 року. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 28.08.2000 року належить житловий будинок № АДРЕСА_2. Вважає вказаний будинок своєю особистою власністю, тому що вона до шлюбу з відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом була власником квартири, яку продала, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, а на отриманні кошти від продажу квартири придбала спірний житловий будинок. В зазначеному будинку зареєстровані вона як власник будинку та її донька ОСОБА_3 Відповідач зареєстрований за іншою адресою, він знав, що будинок придбаний за її гроші, тому не наполягав на його реєстрації в її будинку. 28.07.2015 року вона розірвала шлюб з відповідачем в установленому законом порядку. Після розірвання шлюбу вона попросила відповідача виїхати з її будинку, оскільки спільне проживання в одному будинку після розірвання шлюбу було неможливим. Зазначає, що відповідач постійно провокує скандал між ними, погрожує її життю, ображає нецензурною лайкою, провокує бійки, приводить в будинок незнайомих їй жінок, вони розпивають спиртні напої. На її зауваження відповідач погрожує їй фізичним та психічним насиллям, неодноразово погрожував підпалити будинок та виганяє її з власного будинку. З цього приводу вона неодноразово зверталася з заявою та скаргами на неправомірні дії відповідача до правоохоронних органів та до голови квартального комітету, але до відповідача не було застосоване ніякого покарання. Відповідач не несе ніяких матеріальних витрат на утримання будинку та сплати комунальних послуг, всі утримання та сплати комунальних послуг вона здійснює за свої власні кошти. Відповідач відмовляється в добровільному порядку виселятися з її будинку, тому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження особистою власністю - житловим будинком № АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_2 з зазначеного будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, вказала, що будинок № АДРЕСА_2 є її особистою власністю, оскільки будинок придбаний за її особисті кошти. Пояснила, що вона отримала у спадщину квартиру, а за кошти від її продажу вона придбала спірний будинок. Пояснила, що квартиру вони продали пізніше, ніж придбали будинок, оскільки колишній власник спірного будинку чекала доки вони не продадуть квартиру. Зазначила, що на той час їх сім'я не мала коштів для придбання будинку взагалі, а тому спірний будинок вони придбали саме за рахунок коштів від продажу квартири.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав та просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку № АДРЕСА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя. Пояснив, що він дійсно 7.09.1996 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 28.07.2015 року шлюб був розірваний. В період шлюбу ними був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2. Вважає, що оскільки будинок придбаний в період шлюбу, то згідно діючого законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Вказав, що він дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, оскільки перебував на обліку на отримання житлового приміщення на підприємстві «Донецька опитна станція садівництва». Крім того, житловий будинок за його реєстрацією зруйнований близько 10 років тому. Зазначив, що з часу придбання будинку № АДРЕСА_2 він постійно проживає в зазначеному будинку, іншого житла не має, на отримання грошової компенсації не згоден, тому вважає, що розділ повинен бути здійснений шляхом визначення часток у спільній сумісній власності, просить визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку № АДРЕСА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя. Зазначив, що будинок ними був придбаний не за кошти від продажу квартири, як вказує позивач. Так, у них були певні заощадження, а інші кошти вони просили у його батьків. А тому спірний будинок не є особистою власністю позивача і не був придбаний за її особисті кошти.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Cудом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 7.09.1996 року уклали шлюб. Шлюб між ними був розірваний 28.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 59 (а.с.15).

Відповідно до договору купівлі - продажу будинку від 28.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М., зареєстрований в реєстрі за № 1541, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок АДРЕСА_2, жилою площею 27,85 кв.м., дерев'яний, обкладений цеглою та критий шифером, розташований на земельній ділянці розміром 560 кв.м., який зазначений в плані літерою А-І-а, що знаходиться в АДРЕСА_2, з надвірними побудовами та спорудами: Б,б - літня кухня, В - сарай, Г - погріб, Д - уборна, № 3,4 - змощення та водопровід. Відповідно до п.3 договору продаж будинку здійснено за 9 431 гр. (а.с.11).

Відповідно до довідки від 17.06.2016 року, виданої головою квартального комітету № 3, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.56).

Згідно акту від 17.06.2017 року, складеного головою квартального комітету, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 Зі слів сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7, колишній чоловік ОСОБА_1, з яким вона розірвала шлюб в 2015 році, постійно провокує скандал між ними, погрожує її життю, ображає нецензурною лайкою, провокує бійки, приводить в будинок незнайомих їй жінок, розпиває з жінками спиртні напої. На зауваження ОСОБА_1 її колишній чоловік ОСОБА_2 погрожує їй фізичним та психічним насиллям, з будинку в добровільному порядку виселятися не збирається. З цього приводу вона неодноразово зверталася з заявою та скаргами на неправомірні дії до правоохоронних органів (а.с.54-55).

Відповідно до висновку та матеріалів ЖЕО № 10003 від 18.06.2016 Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області за повідомленням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, про те, що її колишній чоловік, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, не бажає йти з її дому, перевіркою встановлено, що колишнє подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, мешкають протягом 19 років. Після розірвання шлюбу, в тому числі 18.06.2016 року, ОСОБА_2 приводить до будинку своїх знайомих, що не подобається ОСОБА_1 На підставі матеріалів перевірки був складений висновок про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення (а.с.68).

Згідно довідки від 12.07.2016 року, виданої секретарем виконкому Опитненської сільської ради Бахмутського району Донецької області, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22).

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 26.01.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 2-618, ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_9 купила квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати. Відповідно до п.2 договору квартира належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Артемівською нотаріальною конторою 29.09.1999 року за реєстром № І-4879. Згідно п. 3 даного договору продаж квартири здійснений за 9 800 гр. (а.с.76).

Позивач вказує, що будинок № АДРЕСА_2 був придбаний за кошти від продажу квартири АДРЕСА_1, вважає його своєю особистою власністю, а тому просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розродження власністю шляхом виселення відповідача.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти вказаних позовних вимог та просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку № АДРЕСА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя. Вказує, що будинок був придбаний в період шлюбу та за кошти, що були заощаджені подружжям, та позичені у його батьків.

Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Судом достовірно встановлено, що сторонами, як подружжям, в період шлюбу був придбаний будинок № АДРЕСА_2, яка відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме та рухоме майно, відповідно до ст. 63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Позивач заперечує проти поділу майна подружжя та вказує, що будинок є її особистою власністю. Пояснила, що будинок був придбаний за кошти від продажу квартири АДРЕСА_1, що належала їй, а тому вважає його своєю особистою власністю.

Разом з тим, як вбачається з договорів купівлі-продажу спірний будинок був придбаний 28.08.2000 року, в той час як квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, була продана нею 26.01.2001 року.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що дійсно квартиру вона продала пізніше, однак кошти за будинок вони віддали колишньому власнику також пізніше. У них не було коштів для придбання будинку, а тому під час купівлі будинку вони домовилися з власником, що всі кошти сплатять після продажу квартири. Саме так і відбулося.

Доказів, які б підтверджували позицію позивача ОСОБА_1, суду не надано та не зазначено про їх існування. Більш того, як вбачається з п.3 договору купівлі-продажу спірного будинку від 28.08.2000 року продажу будинку був здійснений за 9 431 гр., які передані продавцю (ОСОБА_5) до підписання цього договору.

Відповідно до ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, допускається лише за його згодою.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2, він не згоден на присудження йому грошової компенсації, вказуючи на те, що в спірному будинку прожив з часу його придбання, іншого житла у нього не має.

А тому, на підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 та в порядку поділу майна подружжя визнає за кожним із них право власності на 1/2 частину спірного будинку. При цьому суд відмовляє позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 123, 212-215 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 60, 68, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

в и р і ш и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження житловим будинком шляхом виселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_2 з надвірними побудовами та спорудами в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Вважати, що ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку № АДРЕСА_2 з надвірними побудовами та спорудами в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення.

Суддя -

О.М.Павленко