Справа № 186/1565/16-ц
Провадження номер № 2/0186/48/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4 про усунення від спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачка та вона, є рідними сестрами та рідними дітьми ОСОБА_5. До 1982 року її мати та батько проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Октябрьській) буд.16 кв.71, а потім купили будинок № 159 по вул. Миру у селищі Петропавлівка, Дніпропетровської області, де проживали до смерті. На початку 2000 року ОСОБА_5 захворіла. Згідно амбулаторної карти, вона страждала захворюваннями: коксартроз тазостегнових суглобів, остеопороз, спандельоз, остеохондроз, ішемічна хвороба серця.

Спочатку ОСОБА_5 пересувалась за допомогою одного ціпка, потім за допомогою двох ціпків, а з грудня 2015 року вона взагалі не вставала з ліжка. На протязі всього часу хвороби, а саме з 2000 року і до смерті матері, вона піклувалась про неї, надавала їй кошти на її лікування, возила у місто Дніпро у обласну клінічну лікарню ім. Мечникова, до районної лікарні та інших лікувальних закладів.

Коли її мати перестала пересуватися та опинилася у безпорадному стані, вона надавала їй допомогу, без якої та вже не могла обійтися, лікувала, надавала необхідні ліки, прала, купала, годувала з ложки.

Відповідачка в цей час, будучи здоровою особою, маючи гроші, усвідомлюючи свій обовязок, та можливість його виконати, не вчинила жодних дій щоб чимось їй допомогти. На протязі 10 років відповідачка жодного разу не приїхала, не телефонувала щоб поцікавитись здоровям матері, та не надавала їй ніякої матеріальної допомоги.

12 червня 2016 року її мати померла. Похованням займалась вона особисто за свої кошти.

Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом є вона та відповідачка ОСОБА_4А, яка звернулася до нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Вважає, що відповідачка ОСОБА_4А, маючи право на 1/2 частину спірної квартири, підлягає усуненню від спадщини з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 СК України повнолітні донька, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадщину за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, який внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва був у безпорадному стані.

Відповідач ОСОБА_4А, знаючи становище матері, та те, що вона знаходиться у безпорадному стані, потребує допомоги, уваги, та піклування з боку рідної доньки, фактично своїм ставленням, відмовилась від матері.

Факт знаходження ОСОБА_5 у безпорадному стані підтверджується виписками з епікризів, амбулаторної картки. Факт свідомого ухилення ОСОБА_4А від виконання свого обовязку щодо надання допомоги матері, підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складений депутатом селищної ради Петропавлівського району, та свідками.

Враховуючи викладені вище обставини, ОСОБА_4А свідомо ухилялась від надання допомоги матері, розуміла свій обовязок щодо надання допомоги матері, коли вона перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги і піклування.

Позивач прохала суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 12 червня 2016 року, у вигляді спадкової квартири АДРЕСА_3.

У ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та прохали суд задовольнити позов. Крім того позивач ОСОБА_1 пояснила суду, що у неї з молодшою сестрою ОСОБА_4 ( відповідачем по справі), ще з дитинства виникли напружені відносини, які з часом тільки погіршувалися. Коли мати захворіла, то вона не повідомляла сестрі про те, що матері потрібна її допомога. Крім того ОСОБА_6 близько 20 років не працює, не має свого доходу, та знаходиться на утриманні свого чоловіка ОСОБА_7.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. По-перше, позивач ОСОБА_1 не може знати, чи приходила ОСОБА_4 до матері у той час, коли сама позивачка була відсутня у будинку, де проживала їх мати.

По-друге, ОСОБА_4 після розлучення з чоловіком, залишилась одна з малолітньою дитиною. У неї були фінансові проблеми, було багато боргів, тому вона деякий час проживала у будинку матері у смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області. Після одруження вдруге, ОСОБА_4 питала дозволу у матері на проживання в її квартирі в місті Першотравенську, оскільки квартира стояла порожня. ОСОБА_4 спілкувалась з матірю по телефону, іноді приїздила до неї, оскільки у неї були складні відносини зі своєю сестрою - позивачкою ОСОБА_1, які склались дуже давно, фактично з дитинства. Мати їх ніколи не ділила, але між ними постійно були складні відносини, які продовжуються до цього часу. В даному випадку позивачка чинила перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з матірю. Декілька разів, позивачка не пускала ОСОБА_4 до будинку, коли остання приїздила провідати матір. Мати навіть не знала, що ОСОБА_4 приходила її провідати. ОСОБА_4 приносила продукти харчування, проте позивачка її просто не пускала до будинку, цькувала на неї собаку, не відкривала хвіртку у двір, викликала поліцію. ОСОБА_4 неодноразово дзвонила матері, та казала, що приходила, та приносила продукти, але сестра її не пускала. Мати казала, що це їх проблеми, і вони повинні вирішити їх між собою. ОСОБА_4 відстежувала, коли позивачки не буде вдома, і приходила до матері, оскільки, якщо позивачка була вдома, це завжди закінчувалось скандалом. У ОСОБА_4 не має підтвердження того, що вона відвідувала матір. Вважає, що позивачка безпідставно стверджує, що ОСОБА_4 не спілкувалась з матірю на протязі десяти років. На ґрунті складних відносин між позивачкою та ОСОБА_4, позивачка вважає, що остання не має права на спадщину після смерті матері.

Крім того, коли померла мати, позивачка навмисно не повідомила ОСОБА_4 про це. Про смерть матері відповідач дізналась на другий день після її смерті. Позивачка нанесла ОСОБА_4 моральну травму, не повідомивши про смерть матері. Позивачка намагалась скрити смерть матері, поховавши її наступного дня після смерті. Подальші намагання налагодити стосунки з позивачкою були марні, та закінчувались лише сварками, після яких позивачка неодноразово викликала працівників поліції.

Також, вважає, що акт обстеження матеріально-побутових умов від 28 жовтня 2016 року, складений депутатом Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області ОСОБА_8, складений зі слів позивачки ОСОБА_9, що зазначено у самому акті, а тому даний акт не може бути доказом того, що ОСОБА_4 не спілкувалась з померлою матірю ОСОБА_5

Прохала суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила, що сімю ОСОБА_1 вона знає приблизно з 2001 року. Вони проживають навпроти її будинку. З ОСОБА_5, мамою ОСОБА_1 та ОСОБА_4, вона постійно спілкувалась, кожного дня ходила до неї у гості. ОСОБА_4, вона ніколи в обличчя не бачила. Вона бачила лише ОСОБА_1. ОСОБА_11 захворіла, то ОСОБА_1 піклувалась про неї, купувала ліки, готувала їжу, тощо. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово возила ОСОБА_12 до лікарів у міста Павлоград та Дніпро. Олена декілька разів просила її подивитись за мамою, коли вона була на роботі, оскільки остання хворіла, та не могла самостійно пересуватись. На що хворіла ОСОБА_12, вона не знає. Після смерті ОСОБА_12, ОСОБА_1 сама займалась її похованням. Вона бачила якусь жінку, на девятий день після смерті ОСОБА_12, яка роздавала цукерки, щоб помянули її померлу матір. Чи була це ОСОБА_4, вона не може сказати, оскільки вона її ніколи не бачила. Зі слів ОСОБА_1, вона знає, що її сестра ОСОБА_4 за десять років жодного разу не навідала матір, та те, що ОСОБА_4 не повідомили про смерть матері, оскільки ОСОБА_1 вважала це не обовязковим.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_13 пояснила, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 та ОСОБА_4. З їх мамою, ОСОБА_5 вона спілкувалась лише по телефону, зі слів останньої вона знає, що ОСОБА_4 до неї не приїжджала. ОСОБА_14 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. Наскільки вона знає, ОСОБА_1 своєї сімї ніколи не мала, та постійно проживала разом з померлою. У 2015 році, коли вона приїжджала на день народження ОСОБА_12, остання могла ходити, але слабенько. Приблизно за два тижні до смерті, ОСОБА_12 їй дзвонила, та казала, що їй погано. Про те, чи потрібна була їй матеріальна допомога, вона не знає. Про смерть ОСОБА_12 їй повідомила ОСОБА_1. Зі слів ОСОБА_1, вона знає, що остання дзвонила ОСОБА_4 та повідомляла її про смерть матері. ОСОБА_15, вона не дзвонила, оскільки з нею не спілкується. ОСОБА_12 поховали на другий день після смерті, в обід, ОСОБА_15 на похороні не було. Також зі слів ОСОБА_1, вона знає, що ОСОБА_15 не спілкувалась з мамою на протязі десяти років. Про конфлікт між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 вона нічого не знає.

Допитана в якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_16 пояснила, що вона працювала вчителем у ЗОШ №2. Сімю ОСОБА_1 вона знає з 1967 року. ОСОБА_1 дуже хороша дівчина. З її сестрою ОСОБА_15, вона познайомилась, коли остання водила до неї на навчання сина. Сина ОСОБА_14 вона навчала приблизно один рік, потім його перевели в інший клас. Приблизно двадцять три роки тому, ОСОБА_12 приходила до неї сваритись стосовно сина ОСОБА_14, але в ході розмови, визнала, що ОСОБА_15 була не права. ОСОБА_14 підступна жінка. Вона кожного дня доводила її до сліз. Наскільки вона знає, ОСОБА_15 постійно знущалась над ОСОБА_1. Останнього разу вона бачила ОСОБА_12 років 7-8 тому, та скаржилась на те, що ОСОБА_15 не приїжджає до неї. Про те, що ОСОБА_12 хворіла, вона не знала. Взимку цього року, на ринку, вона зустріла позивачку, та з її слів дізналась, що останні десять років її мама важко хворіла та протягом зазначеного часу відповідач жодного разу не навідала матір, не надала їй матеріальної допомоги, та навіть не була присутня при її похованні.

Свідок ОСОБА_17, підтвердила суду, що вона з 2004 року близько спілкувалася з померлою ОСОБА_5 Вона навідувала її двічі на місяць в смт.Петропавлівка, а також спілкувалася з нею по телефону до моменту її смерті. Їй ОСОБА_5 жалілась на те, що її молодша донька ОСОБА_15 не приїжджає до неї та заборонила їй спілкуватись з онуком Євгеном. Про те чи спілкувались ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по телефону їй невідомо, але вона ніколи ОСОБА_4 в будинку ОСОБА_5 не бачила.

Свідок ОСОБА_18 в ході судового розгляду повідомила, що вона спілкувалася з ОСОБА_5 з 2010 року по день її смерті по телефону, та раз на місяць навідувала її в смт.Петропавлівка. Жодного разу не бачила там ОСОБА_4 ОСОБА_5 скаржилась їй, що молодша донька її не навідує. Чи зверталася ОСОБА_5 до ОСОБА_4 за допомогою у звязку зі своїм станом здоровя їй невідомо. Тема спілкування ОСОБА_5 з молодшою донькою була дуже болючою для померлої.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_4 Між сторонами по справі довгий час існують неприязні відносини, у звязку з чим він з дружиною вимушені були спілкуватися з ОСОБА_5 таємно, так як ОСОБА_1 вчиняла їм скандали, коли вони приїжджали до смт.Петропавлівка та викликала міліцію. Так як У його дружини на час їх одруження було багато боргів, які він сплачував, вони надавали ОСОБА_5 посильну допомогу, а саме він інколи допомагав по господарству. Його дружина подарувала матері належну їй ? частину будинку, який знаходиться в смт.Петропавлівка, яку отримала в спадщину після померлого батька, та в якому проживала померла ОСОБА_5 та позивач по справі. Крім того він намагався приймати участь в лікування ОСОБА_5, а саме зясовував про можливість протезування її суглобів, але позивач не надала на це своєї згоди. Коли померла ОСОБА_5 позивач навіть не повідомила його дружину про смерть матері, у звязку з чим вони не змогли прийняти участь у її похованні.

Свідок ОСОБА_19 підтвердив суду, що квартира АДРЕСА_4 останні роки здавалася власниками в оренду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. ОСОБА_11 сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно памятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до ч.2 ст.1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обовязку перед батьками.

Нормами ст. 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обовязок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є доньками ОСОБА_5.

12 червня 2016 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_5 (Октябрьській) м.Першотравенська Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності.

Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є позивач та відповідач, які звернулись з заявами про прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Спадкування є перехід прав та обовязків спадщини від фізичної особи, яка померла спадкодавця, до інших осіб спадкоємців.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ст. ст. 1216, 1217, ч. 1 ст. 1223 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Вимоги позивача стосуються усунення від права на спадкування меншої дочки спадкодавця з підстав, передбачених частиною 5 ст. 1224 ЦК України, згідно якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обовязку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Доказів того, що ОСОБА_4 ухилялась від надання допомоги померлій матері, яка потребувала допомоги, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_5 за життя зверталась до ОСОБА_4 з проханням, щодо надання їй допомоги та відповідач їй відмовила.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_5 отримувала підвищену пенсію після смерті чоловіка, ОСОБА_20, у звязку з втратою годувальника, якою розпоряджалася позивачка. Крім, того в останні роки життя ОСОБА_5, квартиру АДРЕСА_6 позивач здавала, не офіційно в оренду, про що повідомила ОСОБА_1 в ході судового розгляду та свідок ОСОБА_19.

Також, матеріали справи не містять доказів, що померла спадкодавець потребувала додаткової матеріальної допомоги від ОСОБА_4, або зверталась до суду за примусовим стягненням аліментів з неї.

Посилання позивача на перебування ОСОБА_5 в безпорадному стані спростовується матеріалами справи, оскільки відповідно до довідки Павлоградсьої МСЕК №547499 від 17.01.2007 року ОСОБА_5 була визнана інвалідом 3 групи за загальним захворюванням безстроково, та їй було рекомендовано санаторно-курортне лікування, диспансерний нагляд та лікування у лікарів невропатолога та ортопеда.

Враховуючи вищезазначений висновок МСЕК, яким не передбачено потреби ОСОБА_5 в сторонньому догляді, в сукупності із твердженнями позивача про належне здійснення нею постійного догляду та допомоги хворій матері, з якою вона постійно проживала, так як не мала своєї сімї виключає перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі ОСОБА_4

Крім того, ще до прогресування хвороби ОСОБА_5, будучи непрацездатною особою по віку з 21 січня 1996 року, забезпечила ОСОБА_1 житлом на підставі договору дарування жилого будинку від 20 квітня 2005 року. Подарований ОСОБА_5 позивачці будинок, який знаходиться за адресою: смт.Петропавлівка вул. Миру ( Жовтнева) №159 був подарований померлій 28 лютого 1997 року її доньками ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які на той час були власниками ? частини будинку кожна так як отримали дане право власності в порядку спадкування після померлого батька в 1989 році.

Таким чином, твердження позивача щодо перебування спадкодавця за життя внаслідок хвороби у безпорадному стані, що потребувало обов'язкового додаткового догляду також з боку відповідача, понесення будь-яких витрат на лікування та звернення спадкодавця до ОСОБА_4 про надання на це матеріальної допомоги, і, як наслідок, свідомого ухилення відповідача від обов'язку утримання матері на умовах змагальності та диспозитивності цивільного процесу належним чином не доведені.

Разом з тим, як під час розгляду справи позивачем та її адвокатом не було надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5І знаходилася в безпорадному стані у зв'язку з чим потребувала допомоги відповідача, за умови отримання допомоги від дочки ОСОБА_1, а остання мала можливість її надавати, але умисно допускала дії чи бездіяльність, спрямовані на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу матері.

Поясненнями допитаних свідків ОСОБА_21, ОСОБА_16, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18 достовірно не підтверджується як безпорадний стан спадкодавця та потреба у допомозі саме відповідача, так і умисне ухилення останньої у наданні спадкодавцеві допомоги.

Сам факт наявності інвалідності 3 групи, перебування на лікуванні та покази свідків про отримання допомоги лише з боку ОСОБА_1 не створює в сукупності умов, передбачених законом, для усунення від права на спадкування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 27 березня 2017 року.

Суддя: С.С. Кривошея.