Справа № 462/4403/15-ц
У Х В А Л А

іменем України

"22" березня 2017 р. суддя Галицького районного суду м. Львова Мисько Х.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Залізничного районного суду м. Львова, Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2, з участю третіх осіб: Апеляційного суду Львівської області, ОСОБА_3 Правосуддя, про усунення корупції та перешкоджання реалізації права на судовий захист, -

в с т а н о в и в :

22 березня 2017 року в провадження судді поступила позовна заява ОСОБА_1 до Залізничного районного суду м. Львова, Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2, з участю третіх осіб: Апеляційного суду Львівської області, ОСОБА_3 Правосуддя, про усунення корупції та перешкоджання реалізації права на судовий захист, в якій позивач просить ухвалою суду зобовязати Залізничний районний суд м. Львова передати матеріали справи №462/4403/15-ц до суду 2-ї інстанції на апеляцію та ухвалою суду зобовязати Директора НАБУ припинити корупційні діяння судді Ліуш І. по справі №462/4403/15-ц в процедурі перешкоджання розгляду справи в апеляційному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Також у висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які предявляються їм у звязку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватись за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватись щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Таким чином, при вирішенні клопотання суд приходить до висновку, що суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільних справах, за винятком випадків, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа), а відтак заяви чи скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, з огляду та те, що відповідно до закону існує інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Відповідно до ст. 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Таким чином, чинне законодавство надає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Згідно з ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у даній справі в частині позовних вимог, які стосуються зобовязання ухвалою суду Залізничного районного суду м. Львова передати матеріали справи №462/4403/15-ц до суду 2-ї інстанції на апеляцію, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 122 ЦПК України, суддя -

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Залізничного районного суду м. Львова про зобовязання Залізничного районного суду м. Львова передати матеріали справи №462/4403/15-ц до суду 2-ї інстанції на апеляцію.

Розяснити позивачу, що відмова у відкритті провадження перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5-ти днів з дня її проголошення або в порядку ч.2 ст.294 ЦПК України.

Суддя: Мисько Х.М.