У Х В А Л А

6 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» про перегляд Верховним Судом України рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року в справі за позовом Державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - ПАТ «ОГХК») відхилено, рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін.

4 жовтня 2017 року ПАТ «ОГХК» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 44 Кодексу законів про працю України (далі − КЗпП України).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ПАТ «ОГХК» посилається на постанову Верховного Суду України від 25 травня 2017 року (справа № 6-2711цс16), в якій, на його думку, по-іншому застосована зазначена норма матеріального права.

Одночасно заявник просить поновити строк на подання заяви про перегляд судових рішень, посилаючись на поважну причину його пропуску, зокрема невчасне отримання оскаржуваної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про перегляд якої подано заяву. З наданих доказів убачається, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надіслав ухвалу від 24 травня 2017 року лише 21 червня 2017 року.

Частиною четвертою статті 356 ЦПК України передбачено, що в разі пропущення строку, встановленого частинами першою − третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. Питання про поновлення строку вирішується колегією суддів під час вирішення питання допуску справи до провадження.

Оскільки надані заявником докази про причини пропуску строку свідчать про поважну причину пропуску строку для подання зави, тому клопотання ПАТ «ОГХК» про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень підлягає задоволенню.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій, про те, що вихідна допомога, виплата якої передбачена статтею 44 КЗпП України, прирівнюється до заробітної плати і надана відповідачу як засіб для існування, її виплату позивач здійснив добровільно, без примусу, за відсутності рахункових помилок та недобросовісності з боку відповідача, тому відповідно до статті 1215 ЦК України підстави для повернення цієї вихідної допомоги позивачу відсутні.

Натомість у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 1 лютого 2017 року (справа № 6-2711цс16) міститься висновок про те, що за наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Суди зазначених вимог закону не врахували, не дали оцінки діям відповідача, який, отримавши грошову допомогу, оскаржив наказ, на підставі якого вона була виплачена.

Отже, судове рішення, про перегляд якого подано заяву, відповідає висновку, викладеному Верховним Судом України у зазначеній постанові, на яку посилається заявник.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «ОГХК» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Поновити Публічному акціонерному товариству «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» строк на подання заяви про перегляд рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_4 про стягнення коштів за заявою Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» про перегляд Верховним Судом України рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко