Провадження №2/359/1365/2017
Справа №359/2130/17
08 листопада 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», Моторно (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-
У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Представники третіх осіб також у судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу.
Заслухавши пояснення представників позивачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2016 року о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Renault», номерний знак НОМЕР_2, на виїзді із с. Щасливе Бориспільського району Київської області на круговий рух (с. Проліски) не врахував дорожньої обстановки та під час зміни напрямку руху не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «BMW», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.3 (б), 10.1, 13.1, 10.3 ПДР України. Вказана обставина підтверджується копією постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2016 року (а.с.13).
За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Крім того, відповідно до акту №0353К-16 здачі-прийняття виконаних робіт ОСОБА_1 поніс витрати з визначення вартості завданої матеріальної шкоди у розмірі 1750 гривень (а.с.62), а також витрати за розбирання-збирання автомобіля у розмірі 1250 гривень (а.с.113).
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.
Зі змісту постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 працює на посаді водія ПП «Апостол» (а.с.13).
З узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у спорах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодувала ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду.
Крім цього, судом встановлено, що на момент даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ФОП «ОСОБА_2А.», повязана з експлуатацією автомобіля марки «Renault», номерний знак НОМЕР_2, була застрахована на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, укладеного з ПАТ «СК «Скайд», що підтверджується копією полісу №АЕ 7003755 (а.с.63).
Проте, водночас право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові в справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.
Крім того, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
З квитанції №0.0.723870854.1 від 13 березня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 802 гривень 31 копійок. Позов задоволений повністю. З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 802 гривень 31 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.1172, ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, ч.1 ст.224 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення суду може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача поданої на протязі 10-ти днів з дня отримання його копії, а також може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час оголошення рішення, на протязі 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя підпис
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський