Справа № 486/435/16-ц
Провадження № 2/486/15/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О. Д.

при секретарі Деменко К.Л.

за участю: представника позивача Хмельницького А.М.,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 600 900.34 грн.. Мотивує свої вимоги тим, що згідно договору № NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року відповідачка отримала кредит у розмірі 14 670.00 дол.США на термін до 26.09.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку встановленими кредитним договором. За умовами договору, погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісії та інших витрат згідно кредитного договору, здійснюється щомісяця в період сплати. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала, в результаті чого станом на 09.02.2016 року, виникла заборгованість в сумі 23 227.69 доларів США і складається з наступного: 3 598.36 дол.США - заборгованість за кредитом; 7 391.11 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 168.00 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12 070.22 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.02.2016 року за курсом 25.87 грн. за 1 дол.США, 23 227.69 доларів США становить - 600 900.34 грн.. Просить стягнути заборгованість та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив про задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнали позовні вимоги, пояснили, що ще у 2010 році відповідачка повністю погасила заборгованість за кредитом, але не може надати письмового підтвердження, так як з часом зображення на квитанціях вицвіли. Також відповідачка пояснила, що у 2011 році ніяких платежів на рахунок Банку не вносила, а відмітка у виписці про рух коштів за її рахунком, зроблена з ініціативи Баку, щоб не пропустити строк звернення до суду у 2014 році з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просили застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно договору № NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року відповідачка отримала кредит у розмірі 14 670.00 дол.США на термін до 26.09.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку встановленими кредитним договором (а.с. 8-10).

Умови передбачені договором відповідачка не виконала, в результаті чого станом на 09.02.2016 року, виникла заборгованість в сумі 23 227.69 доларів США і складається з наступного: 3 598.36 дол.США - заборгованість за кредитом; 7 391.11 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 168.00 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12 070.22 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 5-6).

Розпорядженням Національного банку України про курси гривні до іноземної валюти, на 09.02.2016 року встановлено курс 25.87 грн. за 1 Долар США (а.с 7).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено умовами зазначеного Кредитного договору, сторони встановили, як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів. Кредит надавався Банком на термін до 26.09.2010 року, а відповідачка зобов'язалась повернути позивачеві кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановлені кредитним договором.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Між тим, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 09.02.2016 року, сплата процентів та комісії вносилась ОСОБА_2 06.04.2010 року, а сума погашення пені - 05.08.2011 року (а.с. 6).

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У зв'язку з порушенням відповідачкою строків погашення заборгованості за кредитним договором Банк 23.06.2008 року та 10.01.2008 року надсилав позивачці повідомлення з вимогою про виконання порушеного зобов'язання, а 07.10.2008 року та 15.10.2008 року звернувся до ОСОБА_2 з повідомленнями №823 та №64, в яких зазначив, що за умовами Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником умов повернення кредиту ПриватБанк має право скорочувати строк користування кредитом, шляхом направлення Позичальнику письмового повідомлення. У зв'язку з чим повідомив відповідачку про скорочення строку користування кредитом за Кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року, до 15.10.2008 року та зобов'язав її перерахувати банку суму загальної заборгованості по кредиту, яка станом на 07.10.2008 року складає 8 690.59 дол.США (а.с. 102, 104).

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 09.112016 року у справі № 6-2251цс16, яка за правилами ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачкою була заявлена така вимога до винесення рішення у справі.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Позивач ПАТ КБ « ПриватБанк» - кредитодавець, звернувся до суду за захистом своїх прав 20.04.2016 року. При цьому строк дії Кредитного договору закінчився 26.09.2010 року. Останній платіж на рахунок Банку, був внесений позивачкою 05.08.2011 року. Вимога про дострокове повернення кредиту направлялась 07.10.2008 року та 15.10.2008 року. А тому позивач вважала, що позивач пропустив встановлений трирічний строк загальної та річний строк спеціальної позовної давності.

Проте, представник позивача, в судовому засіданні надав копію рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.11.2014 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на житловий будинок, переданий в іпотеку та виселення з нього, у зв'язку з порушенням умов кредитного договору №NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року (а.с. 149-153).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказане рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 02.12.2014 року.

У відповідності до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Виходячи з того, що позивач за кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27.09.2006 року, звернувся до суду з позовом та 21.11.2014 року у справі було постановлено судове рішення, тим самим перебіг позовної давності було перервано, і відповідно з 21.11.2014 року позовна давність почалась заново. Таким чином суд вважає, що звернувшись 20.04.2016 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк», не пропустив строк загальної позовної даності. При цьому перебіг спеціальної позовної давності в один рік позивачем пропущено.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав умови Договору від 27.09.2006 року, надавши позивачці кредит в сумі 14 670.00 доларів США.

За змістом ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідачка порушила умови договору в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 3 598.36 дол.США.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Заборгованість по процентам за користування кредитом склала 7 391.11 дол.США, а заборгованість по комісії - 168.00 дол.США.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.

Поняття неустойки визначено ст. 549 ЦК України, так пеня - є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач зазначив, що станом на 09.02.2016 року, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором склала 12 070.22 грн.. Але з врахуванням положень п.1) ч.2 ст. 258 ЦК України, позивачем пропущено річний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені).

Таким чином, позовна заява в частині стягнення пені, задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні посилалась на повне погашення заборгованості за кредитним договором у 2010 році. Проте жодних підтверджень цього суду не представила. 21.11.2014 року Арбузинським районним судом Миколаївської області ухвалено рішення за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення на житловий будинок переданий в іпотеку та виселення з нього. Вказане рішення відповідачкою не оскаржувалось, набрало законної сили і є обов'язковим для суду у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України. Таким чином суд критично оцінює твердження відповідачки, щодо повної сплати боргу за спірним кредитним договором у 2010 році.

А тому, з врахуванням наведеного, суд вважає що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в сумі 11 157.47 дол.США, з яких: заборгованість за кредитом - 3 598.36 дол.США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 391.11 дол.США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 168.00 дол.США. 11 157.47 дол.США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.02.2016 року за курсом 25.87 грн. за 1 дол. США, складає 288 643.75 грн..

Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно Закону України «Про судовий збір», відповідно до ставок судового збору у 2016 році, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору складала 1.5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

При звернені до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 9 013.51 грн. (а.с. 1).

Виходячи з розміру задоволених позовних вимог в сумі 11 157.47 дол.США, що еквівалентно 288 643.75 грн., сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача, становить 4 329.65 грн..

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Білогорськ АР Крим, ІПН: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором в сумі 288 643 (двісті вісімдесят вісім тисяч шістсот сорок три) гривні 75 коп..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Білогорськ АР Крим, ІПН: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», витрати по сплаті судового збору в сумі 4 329 (чотири тисячі триста двадцять дев'ять) гривень 65 коп..

Рішення може бути оскаржено в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області, шляхом подачі апеляційної скарги до Южноукраїнського міського суду, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. Д. Франчук