Справа № 309/1153/17
Провадження № 2/309/969/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Сідей Я.Я.

секретаря судового засідання: Раковці Г.Ю.

з участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

адвоката відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобовязання демонтувати вигрібну яму, вуличну вбиральню та засипати землею, стягнути матеріальну та моральну шкоду. Посилається на те, що він є власником житлового будинку №10 по вул. Раковського в с.Іза, в якому проживає разом з сімєю. Його сусідом ОСОБА_2 влаштовано безпосередньо біля будинку позивача (на відстані 4 м) та колодязя питного водопостачання (на відстані приблизно 7 м), вигрібну яму для зливу стічних вод з власного будинку та літньої кухні, чим грубо порушено санітарно-епідеміологічні норми та правила. За результатами розгляду його заяви, комісією в особі начальника управління Держприродспоживслужби в Хустському районі ОСОБА_4, землевпорядника Ізянської сільської ради ОСОБА_5, голови постійної депутатської комісії з питань соціально-економічного розвитку будівництва села ОСОБА_6 та головним спеціалістом відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства управління Держприродспоживслужби в Хустському районі ОСОБА_7, було винесено припис та зобовязано ОСОБА_2 перемістити вуличну вбиральню,встановити згідно санітарних норм та демонтувати вигрібну яму. Відповідач зобовязався виконати припис, демонтувати вигрібну яму та вуличну вбиральню згідно Державних санітарних норм та правил, забезпечити її розміщення на відстань не менше 20 м від джерела питного водопостачання та не менше 15 м від житлових будинків. Однак, вказаний припис відповідачем не виконано.

Згідно ст.4 ч.1 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» від 24.02.1994 р. №4004-ХІІ, громадяни мають право на безпечні для здоровя і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє середовище. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК).

Також діями ОСОБА_2 позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальну шкоду він оцінює у 20 000 грн., яка полягає в тому, що до питного колодязя позивача потрапила недопустима за санітарним нормами рідина, в результаті чого позивачу та його сімї доводилося носити питну воду з сусідніх колодязів та річки, на що ними витрачалися значний час та кошти. Також через таку протиправну поведінку позивачу та членам його сімї було задано моральні страждання, які сімя позивача переживала протягом трьох років через небажання відповідача демонтувати вигрібну яму та вбиральню. Просить суд винести рішення, яким усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: с.Іза, вул. Раковського, 10 Хустського району шляхом зобовязання ОСОБА_2 демонтувати вигрібну яму та вуличну вбиральню, засипати землею; стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 20 000 грн., 100 000 грн. моральної школи та судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю, посилаючись на наведені в ньому обставини. Просить суд позов задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_2, його адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі угоди, в судовому засіданні позов не визнали повністю. Відповідач суду пояснив, що всі недоліки згідно акту від 28.03.2017 р. ним усунуто, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. Просять суд у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання пояснив, що був у складі депутатської комісії Ізянської сільської ради по розгляді заяви ОСОБА_1 За результатами виїзду, комісією було складено припис від 28.03.2017 р. та зобовязано ОСОБА_2 облаштувати надвірний туалет та вигрібну яму згідно Держаних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом МОЗ України від 17.03.2011 р. за №145. Вказані недоліки відповідачем були усунуто, про що комісією 05.05.2017 р. складено відповідний акт.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку №10 по вул. Раковського в с. Іза Хустського району.

Відповідно до акту комісії Ізянської сільської ради від 22.03.2017 р., яка здійснила виїзд за адресою: с.Іза, вул.Раковського, за результатами пояснень сторін, обстеження ситуації на місцевості, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 необхідно перенести вуличний туалет та встановити його згідно санітарних норм ДБН 360-92**. Відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці не ближче 12 м.

28.03.2017 р. комісією в складі голови постійної депутатської комісії з питань соціально-економічного розвитку будівництва села ОСОБА_6, спеціаліста землеупорядника Ізянської сільської ради ОСОБА_8, головного спеціаліста відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства управління Держпродспоживслужби в Хустському районі було складено акт, яким встановлено, що надвірний туалет та вигрібна яма, розміщена на території дворогосподарства №9 по вул. Раковського в с.Іза на відстані близько 5 м до стін житлового будинку та менше 20 м до індивідуального колодязя ОСОБА_1, що є порушенням п.2.22 Наказу МОЗ України №145 від 17.03.2011 р. «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць». Комісія прийшла до висновку, що надвірний туалет та вигрібна яма підлягають облаштуванню у відповідності до п.2.21,2.22 Наказу МОЗ України від 17.03.2011 р. №145 «Про затвердження державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць». У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м /а.с.12,13/.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Частина 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Актом депутатської комісії Ізянської сільської ради від 05.05.2017 р. встановлено, що в процесі обстеження дворогосподарства ОСОБА_2 за адресою: с.Іза, вул. Раковського, 9 на виконання припису, відповідач демонтував вуличний туалет та вигрібну яму до 10.04.2017 р. /а.с.39/.

Згідно акту, складеного депутатською місією Ізянської сільської ради від 04.07.2017 р. встановлено, що у дворогосподарстві ОСОБА_1 знаходиться водяний колодязь, стінки якого в землі, муровані річковим каменем. Даний колодязь знаходиться на відстані близько 4,5 м від хати ОСОБА_2 та на відстані близько 5 м від вигрібної ями, розташованої в дворогосподарстві позивача. Дана вигрібна яма забетонована, накрита (негерметично) металевим листом. У вигрібну яму стікають стоки з кухні та пральної машини житлового будинку №10 по вул.Раковського, розташованого на відстані 1,2 м від стічної ями. Відповідно до п.п.10.8.4 ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування» в районах населених пунктів, в яких відсутні мережі централізованої або децентралізованої господарсько-побутової каналізації, не можна проектувати введення водопроводу у будинок, внутрішньо будинкову та зовнішню каналізацію з подальшим відведенням стічних вод у вигрібні ями. Для окремих одноповерхових і двоповерхових будинків, у яких немає введення водопроводу у будинок, допускається проектування згідно з ДБН В.2.5-64 люфт-клозети, біотуалети та дворові вбиральні з водонепроникними вигребами /а.с.69/.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що права позивача були поновлені, шляхом приведення вигрібної ями та вуличної вбиральні у відповідність до вимог Державних санітарних норм і правил утримання територій населених місць, у звязку з чим не підлягають відновленню судом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суду не зрозуміло, що саме є підставою спору та яким саме чином відповідачем порушено право позивача.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів і ін.

Суд критично оцінює посилання позивача ОСОБА_1 на те, що діями відповідача йому спричинено матеріальну та моральну шкоду, оскільки позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження своїх тверджень, а тому суд приходить до висновку, що у стягненні матеріальної та моральної шкоди позивачу слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України та ст. ст. 23, 317, 319, 321, 1166 Цивільного Кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: ОСОБА_9

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_9