У Х В А Л А

27 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 18 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року рішення районного суду скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

22 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), статті 62 Сімейного кодексу України.

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2011 року, 11 травня та 14 вересня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що позивачка не довела того, що вартість спірного будинку істотно збільшилась саме внаслідок здійснених нею у період шлюбу з відповідачем поліпшень, тому немає підстав для визнання цього майна спільною сумісною власністю сторін на підставі статті 25 КпШС України.

Натомість в ухвалі від 11 травня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що позивачка довела, що під час шлюбу з відповідачем за період з 1998 до 2014 року цінність спірної квартири істотно збільшилась внаслідок її трудових та грошових затрат, що є підставою для визнання зазначеного майна спільним майном подружжя.

Отже, надана заявницею для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може бути підтвердженням неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки зроблені в ній висновки та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, установлених судами.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2011 року та 14 вересня 2016 року не можуть бути підтвердженням неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справи на новий розгляд до судів першої та апеляційної інстанцій з передбачених статтею 338 ЦПК України підстав порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк