Справа № 310/5508/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення дії договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення дії договору, який уточнив 11.09.2017 року, вказуючи, що 22 червня 2011 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір за умовами якого банк надав йому кредит в розмірі 15800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За час користування кредитною карткою він належним чином виконував умови договору. Станом на 23.05.2013 року не мав жодної заборгованості. У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» заблокував його картку, а 14.10.2014 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з нього на користь відповідача стягнуто 23 844,23 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. У нього виникли проблеми з погашення боргу, оскільки його кредитна картка заблокована, а у видачі нової картки йому відмовлено. Вважав, що з моменту блокування кредитної картки та постанови рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.10.2014 року всі правовідносини між ним та банком припинені і тому не можуть бути предявлені штрафні санкції. Вирішити питання в добровільному порядку він не може, тому, що банк проінформував його про закінчення дії договору. Блокування кредитної картки та стягнення через суд штрафних санкцій є істотним порушенням умов договору, оскільки порушує його право користування платіжною карткою. Кредитне зобовязання сталося з вини кредитора шляхом умисного сприяння збільшенню розміру збитків. Відповідач не надав йому розрахунок заборгованості. Він сплачує заборгованість, але банк продовжує нараховувати штрафні санкції, тому просив припинити дію кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивач та його представник ОСОБА_2 у судовому засідання позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що серед підстав, зазначених в главі 50 «Припинення зобовязання» ЦК України, відсутня така підстава припинення зобовязання як ухвалення судом рішення про стягнення з боржника суми боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Умовами договору банківського рахунку від 22.06.2011 року, що укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, передбачено що у разі невиконання ОСОБА_1 своїх боргових зобовязань банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (Заблокувати карту) чи/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень. Таке право банку передбачено п. 1.1.3.2.2 та п. 2.1.1.4.2 Умов та правил надання банківських послуг, що затверджені наказом Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.03.2010 року №СП-2010-256. У разі сплати позивачем свого боргу в повному обсязі, враховуючи плату за користування кредитом за весь час користування кредитом, банк надасть позивачу нову платіжну картку та відновить розрахункові операції по рахунку. Підстави для припинення договору від 22.06.2011 року за ініціативою позивача на сьогодні відсутні. Просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення дії кредитного договору від 22.06.2011 року.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

22.06.2011 року ОСОБА_1 подав ПАТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тобто уклав кредитний договір за умовами якого банк надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.38-39).

Із довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.11.2017 року видно, що на виконання договору банківського рахунку, що укладено між позивачем та відповідачем 22.06.2011 року ОСОБА_1 отримано кредитні картки 22.06.2011 року з терміном дії до 01/15 та 18.10.2013 року з терміном дії до 06/17 (а.с.90).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14.10.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 22.06.2011 року в сумі 23 844 грн. 23 коп. та 243,60 грн. судового збору (а.с.5-6).

На виконання зазначеного рішення Бердянським міськрайонним судом 02.04.2015 року видано виконавчий лист, який прийнято до виконання і державним виконавцем Бердянського відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_1 27.04.2015 року направлена вимога про необхідність виконання рішення суду (а.с.7,9).

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 19.06.2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед відповідачем складає за карткою універсальною «Голд» 184 935,64 грн., а за карткою BAD CARD 3213,64 грн. (а.с.10).

За довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.11.2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед відповідачем складає 227 928,30 грн. (а.с.91-93).

Згідно ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Позивач вважав, що з моменту прийняття рішення Бердянським міськрайонним судом від 14.10.2014 року про стягнення з нього заборгованості правовідносини між ним та банком припинені, але суд не може погодитися із зазначеним з наступних підстав.

Так, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору від 22.06.2011 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі №6-1206 цс 15 та від 21.09.2016 року по справі №6-2631 цс 15, які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для врахування судом при прийнятті рішення.

Позивач також вважав, що правовідносини між ним та банком припинилися після блокуванням відповідачем його банківської картки, але при цьому не врахував що таке право передбачено п.1.1.3.2. та п. 2.1.1.4.2 Умов та правил надання банківських послуг, які разом з анкетою-заявою від 22.06.2011 року та памяткою клієнта складають кредитний договір.

Таким чином, судом встановлено, що діючим законодавством та умовами кредитного договору від 22.06.2011 року не передбачено припинення дії договору із зазначених позивачем підстав, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. 598 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя