Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2017

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н.В.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

заучастю сторін: позивача ОСОБА_2

розглянуши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Горбовецької сільської ради Літинського району про визнання права власності на спадкове майно.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Горбовецької сільської ради Літинського району про визнання права власності на спадкове майно. В позові зазначає, що 14.06.1996 помер його батько ОСОБА_3, а 18 серпня 2015 року померла мати - ОСОБА_4. Після їхньої смерті відкрилась спадщина. До складу спадкового майно входить житловий будинок із господарськими спорудами, що знаходиться в селі Вінниківці по вул.Степова, 19 Літинського району. Спадкоємцем на вказане майно є позивач ОСОБА_2, який у визначений законом строк прийняв спадщину. Однак, ОСОБА_2, не може оформити спадкове майно у нотаріальній конторі, так як на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджується відповіддю нотаріуса. Тому, за даних обставин, він змушений звернутися до суду за захистом свого права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовільнити. Суду пояснив, що він є спадкоємцем після смерті батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак, у оформленні спадщини у нотаріуса перешкоджає те, що на спадковий житловий будинок, який розташований в с.Вінниківці по вул.Степова, 19 Літинського району, відсутні правовстановлюючі документи. Тому, нотаріусом рекомендовано звернутися до суду за захистом свого права.

Представник відповідача, Горбовецької сільської ради Літинського району, в судове засідання не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Дослідивши матеріали, які є у справі, врахувавши думки сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням.

Із копії свідоцтва про народження позивача ОСОБА_2 (а.с.6) судом встановлено, що його матір'ю являється ОСОБА_4. Копія рішення Літинського районного суду від 23.02.2016 (а.с.7) підтверджує, що покійний ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_2 Копії свідоцтв про смерть (а.с. 8-9) свідчать, що ОСОБА_3 помер 14.06.1996 року, а ОСОБА_4 померла 18.08.2015 року. Із копій свідоцтва на забудову садиби, дозволу на проведення робіт та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Вінницька область Літинський район, с.Вінниківці, вул. Степова, 19 (а.с.11-19) встановлено, що у даному документі право власності на житловий будинок зареєстровано 1970 року за ОСОБА_3, наявна відмітка про відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння. Копія заяви ОСОБА_5 (а.с.22) підтверджує, що останній відмовився від прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_4. Відповідь нотаріуса (а.с.10) свідчить, що позивач ОСОБА_2, дійсно, позбавлений можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок у нотаріуса, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець своє право власності в БТІ не зареєстрував.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ураховуючи те, що спірний будинок було побудовано у 1970 році, досліджені в судовому засіданні докази, у своїй сукупності підтверджують що покійний ОСОБА_3 являвся власником спірного житлового будинку, тому наявні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст..213-215 ЦПК України, ст. 1216-1218, 392 ЦК України, суд В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул.Степова, 19, село Вінниківці Літинського району Вінницької області, позначений на плані літ."А"загальною площею 57, 0 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м, веранда літ."а", ганок, сарай літ."Б", погріб літ."п/Б", сарай літ. "б", літня кухня літ."В", вбиральня літ."Г", сарай літ. "Д", огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, після смерті ОСОБА_3, який помер 14 червня 1996 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати до Апеляційного суду Вінницькї області через Літинський районний суд Вінницької області протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: Білик Наталія Володимирівна