ухвала

іменем україни

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора, про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому.

Спадкоємцем за заповітом є позивач, а за законом - дочка спадкодавця від першого шлюбу, відповідач у справі ОСОБА_5 На день смерті спадкодавець проживав один в квартирі, був особою похилого віку, тривалий час хворів, багато разів знаходився на стаціонарному лікуванні, перебував на амбулаторному обліку, а також переніс операцію, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати, потребував дієтичного харчування та постійної сторонньої допомоги, не міг вільно самостійно пересуватись.

Починаючи з 1995 року йому ставилися діагнози: набута пряма лівобічна пахова грижа, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Гіпертрофія ЛШ. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН І. та ряд інших захворювань пов'язаних з руховим апаратом, захворюванням серця, простати, нирок, щитовидної залози та ін.

Доглядом хворого спадкодавця, забезпеченням його ліками, продуктами харчування та побутовим обслуговуванням займався позивач та близькі люди, в той час як відповідач ухилялась від надання допомоги та не давала грошей для придбання ліків, хоча ОСОБА_6 спілкувався зі своєю дочкою, повідомляв її про свій стан здоров'я, свою безпорадність та немічність, просив у неї допомоги у будь-якій формі.

Позивач за власні кошти здійснив поховання батька, оскільки дочка відмовилась. Позивач звернувся до Другої білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та дізнався, що з аналогічною заявою звернулася і відповідач.

На підставі викладеного позивач просив суд усунути відповідача ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, від права на спадкування спадкового майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 487 грн 20 коп.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора, про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходив з того, що спадкодавець був особою похилого віку і в силу свого віку, а також наявності ряду захворювань, які притаманні особам похилого віку потребував підтримки рідних і близьких, уваги та піклування, а також витрат на лікування. Разом із тим, із наявних у справі доказів не можна встановити, що його стан був безпорадним у розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Також колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідач з 2000 року проживає у Німеччині, не працює, з 2005 року отримує від уряду Німеччини соціальну допомогу, на час смерті спадкодавця мала вік 59 років та не мала можливості надавати матеріальну допомогу своєму батькові.

Виходячи з того, що відповідач проживала в іншій країні, вона також була позбавлена можливості надавати допомогу у вигляді догляду за батьком, оскільки у неї були відсутні кошти для приїзду в Україну.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до викладення обставин справи та не спростовують висновків апеляційного суду про те, що судом не встановлено сукупності обставин, які б давали йому можливість усунути спадкоємця від права на спадкування.

Так, матеріали справи дійсно містять фотокопії медичних документів, які підтверджують наявність різних захворювань спадкодавця починаючи з 1989 року. Однак із них не можна встановити, що спадкодавець перебував у безпорадному стані і в який період він почав перебувати у безпорадному стані. З наданої документації можна встановити, що спадкодавець тричі за 2014-2015 роки перебував на стаціонарному лікуванні по 10-12 днів і 14 січня 2015 року викликалась до нього додому бригада екстреної медичної допомоги.

Як установлено апеляційним судом та вбачається із скайп-переписки між сторонами, яку надала суду відповідач і проти дослідження якої не заперечував позивач, відповідач під час спілкування з відповідачем постійно цікавилась станом здоров'я батька. Із цієї переписки вбачається, що відповідач знала, що батько хворіє і йому допомогу надає позивач, а також Єврейський благодійний центр Київський Хесед «Бнєй Азриель». Однак позивач жодного разу не просив відповідача про надання нею матеріальної допомоги або особистої участі у догляді за батьком. Відсутні в справі також докази того, що спадкодавець за життя звертався до відповідача із таким проханням.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи із наведених норм та роз'яснень Верховного Суду України, для усунення спадкоємця від спадкування необхідно встановити факт ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій для цього . Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови у отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто для задоволення позову у справі необхідна сукупність обстави: ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настання наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак