АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6069/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 611/715/17 ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 54904 грн. 87 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 3078 грн. 66 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 44894 грн. 06 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3841 грн. 44 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 2590 грн. 71 коп., а також сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп.

В обгрунтування позову посилався на те, що28.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір, відповідно до якого останній отримав від банку кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ухиляється від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та судових витрат.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності.

Також, апелянт вказує, що відсутність підпису позичальника в умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, належним чином повідомлені. Судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності не зявившихся сторін, оскільки явка в судове засідання суду апеляційної інстанції є правом, а не обовязком сторін.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності та Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, що є підставою для відмови в задоволенню позову.

Однак, погодитися з таким рішенням неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Зі змісту вказаної статті, вбачається, що до заяви, а також умов та правил, які діють у ПАТ «Приватбанк» застосовуються правила ст. 633 ЦК, щодо укладання публічного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судовим розглядом встановлено, що 28.03.2007 року ОСОБА_2 і ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 21600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.

Відповідно до умов укладеного договору та частини 1 статті 634 ЦК України договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та ОСОБА_3, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник зобовязується на вимогу ОСОБА_3 виконати зобовязання з повернення кредиту (а тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди ОСОБА_3.

Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити ОСОБА_3 штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Відповідно до п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою, за несвоєчасне виконання боргових обовязків (користування простроченим кредитом і овердрафтом) боржник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені Тарифами банку, які викладені на банківському сайті.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором за станом на 30.06.2017 року складає 54904 грн. 87 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 3078 грн. 66 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 44894 грн. 06 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3841 грн. 44 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 2590 грн. 71 коп.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н від 28.03.2007 року, у вигляді заяви.

Підписавши вказаний договір, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил.

Відповідно до довідки, наданої ПАТ КБ «Приватбанк», за вказаним договором відповідачу було видано наступні кредитні картки номер картки 949232 від 02 березня 2007 року термін дії до березня 2009 року, № 119385 від 27 травня 2009 року до березня 2013 року, № 386897 від 27 серпня 2013 року до березня 2016 року та № 374473 від 27 серпня 2013 року до серпня 2017 року.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особо дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у рішеннях суду від 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та від 18.06.2014 року справа № 6-61цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки, отриманої відповідачем, визначений до серпня 2017 року.

Позивач з вказаним позовом звернувся 17.08.2017 року, що свідчить про те, що строк позовної давності позивачем не порушений.

Відповідно до ч. 1 та п. 1.ч 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором лише у серпні 2017 року, у такому випадку право на стягнення неустойки за сесь час втрачається, відповідно до ст. 258 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що стягненню підлягає пеня у розмірі 1100 грн., тобто за останній рік, виходячи з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28 березня 2007 року, наданого ПАТ КБ «Приватбанк».

Матеріали справи свідчать, що заборгованість ОСОБА_2Г за кредитним договором становить 54904 грн. 87 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 3078 грн. 66 коп., відсотків за користування кредитом у сумі 44894 грн. 06 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3841 грн. 44 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 2590 грн. 71 коп.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2, а саме: заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею (за один рік), що складає 1110 грн.

В іншій частині позовних вимог судова колегія відмовляє.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.3 і 4 ст. 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року -скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» заборгованість у розмірі 49072,72 грн., а саме: 3078,66 грн. заборгованість за кредитом, 44894,06 заборгованість по процентам за користування кредитом, 1100 грн. заборгованість за пенею.

В задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий: Швецова Л.А.

Судді: Котелевець А.В.

ОСОБА_4