РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання частково недійсним договору позики грошей та визнання недійсними іпотечного договору і договору купівлі-продажу предмета іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_7, про : визнання недійсним п. 9 договору позики грошей від 06.11.2014 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 за р. № 1751; визнання недійсним іпотечного договору від 10.11.2014 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 за р. № 1765; та визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки від 08.09.2015 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 за р. № 1400.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, знаходячись у скрутному становищі, вона уклала з ОСОБА_2 договір позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751, за умовами якого ОСОБА_2 позичила їй грошові кошти в сумі 235850,86 грн., що за курсом НБУ на дату укладання цього договору дорівнювало еквіваленту 16900,00 дол. США, на строк до 06.01.2015 р., та іпотечний договір від 10.11.2014 р. за р. 1765, за умовами якого в забезпечення виконання нею основного зобовязання за договором позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751, вона передала в іпотеку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, заставною вартістю 1128161,00 грн., але фактично отримані нею грошові кошти за договором позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751 їй позичив відповідач ОСОБА_3, який наполягав на тому, щоб обидва згадані договори були укладені нею з його мамою відповідачем ОСОБА_2; і, по-друге, оскільки вона не виконала умови договору позики грошей від 06.11.2014 р. за р. 1751 щодо повернення позики до 06.01.2015 р., тому просила ОСОБА_3 продовжити строки повернення позики відповідно до п. 4 цього договору, але у листопаді 2015 року їй стало відомо, що 08.09.2015 р. ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу предмета іпотеки за р. № 1400, за умовами якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 квартиру № 1 у будинку № 29-А по проспекту Шевченка в м. Одесі.

Також позивач вказує, що договір позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751 та іпотечний договір від 10.11.2014 р. за р. № 1765 було вчинено нею внаслідок тяжких обставин на вкрай невигідних умовах, оскільки п. 9 цього договору позики грошей передбачає, що якщо позичальник не повернув суму позики (її частину), він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, хоча за звичайних умов встановлюється пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, та поза її волею до іпотечного договору від 10.11.2014 р. за р. № 1765 включено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом переходу до нього прав власності на предмет іпотеки, хоча вартість предмета іпотеки в 4,8 разів перевищує розмір основного зобовязання за договором позики грошей від 06.11.2014 р. за р. 1751.

Крім того, позивач зазначає, що під час укладання вказаних договорів позики грошей та іпотечного договору відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скористалися загрозою її особистого банкрутства, загрозами її життю та життю членам її сімї.

Водночас позивач вказує, що не отримувала від іпотекодержателя повідомлення про порушення основного зобовязання та про намір продажу предмета іпотеки, що є порушенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку», та що іпотекодержатель відчужив предмет іпотеки за договором купівлі-продажу предмета іпотеки від 08.09.2015 р. за р. № 1400 за ціною 987750,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на дату укладання цього договору складає 44674,00 дол. США, тобто без її згоди вартість предмета іпотеки було знижено на 31553,00 дол. США, й після розрахунків сторін за цим договором іпотекодержатель, задовольнивши свої вимоги, решту грошових коштів їй не повернув.

В судовому засіданні позивач підтримала позов, а представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_9 не визнав позов.

Відповідач ОСОБА_2, яка направила електронною поштою на адресу суду свої письмові заперечення на позовну заяву (т.1 а.с.195-199), і відповідач ОСОБА_3 та треті особи ОСОБА_6 і приватний нотаріус ОСОБА_7 не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про дату і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання ними судових повісток.

Третя особа ОСОБА_5 також не зявилася в судове засідання і не повідомила суду причину своєї неявки, хоча позивач ОСОБА_1 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_5 є її дочкою та про дату і місце судового засідання була повідомлена.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача та представника відповідача ОСОБА_4, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інший речей визначених родовими ознаками.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що згідно договору позики грошей від 06.11.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 за р. № 1751, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 235850,86 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на дату укладання цього договору дорівнює 16900,00 дол. США.

В судовому засіданні позивач підтвердила факт отримання нею грошових коштів в розмірі, визначеному умовами вказаного договору позики грошей, у повному обсязі.

Пункт 1.2. цього договору позики передбачає, що сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквівалентові позики за курсом НБУ продажу доларів США станом на дату повернення позики (частини позики).

Відповідно до п. 4 цього договору, строк виплати боргу до 06.01.2015 р.

За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 9 цього договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики (її частину), він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно ст.ст. 546, 548, 549, 550, 551 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком; виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконано грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання; право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання; предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п. 14 згаданого договору позики грошей, в забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 своїх грошових зобовязань за цим договором, 10.11.2014 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 за р. № 1765, за умовами якого ОСОБА_1 надала в іпотеку належну їй на праві приватної власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, заставною вартістю 1128161,00 грн.

Відповідно до п.п. 6.2., 6.2.1. цього іпотечного договору, у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобовязання, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Пункт 6.7. цього договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві.

Пункт 6.7.1. цього іпотечного договору передбачає, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві провадиться відповідно закону або умов окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який може бути нотаріально посвідчений в будь-який час. При цьому, для виконання такого способу задоволення вимог, іпотекодавець надає іпотекодержателю згоду та відповідні повноваження на вчинення всіх необхідних дій від свого імені, в тому числі : подавати та отримувати заяви, довідки, витяги з Державних та інших реєстрів та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу або перереєстрації права власності на предмет іпотеки (замовляти та одержувати звіт про оцінку нерухомості, отримувати у відповідних органах довідку про відсутність чи наявність проживаючих у квартирі за формою № 1, та інші будь-які документи, що необхідні для реалізації іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі та прав іпотекодержателя на використання інших способів задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки), сплачувати всі необхідні дії та підписати договір купівлі-продажу предмету іпотеки від свого імені, а також виконувати всі інші дії, які повязані з продажем предмета іпотеки або перереєстрацією права власності на предмет іпотеки.

За приписами ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пункт 13 договору позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751 встановлює, що сторони свідчать, що вони не приховують обставини, які мають істотне значення для цього договору; внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; договір не укладається під впливом тяжкої для них обставини; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

В п. 7.9. іпотечного договору від 10.11.2014 р. за р. № 1765 зазначено, що сторони підтверджують, що цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжких обставин, що спонукають вчиняти даний договір на вкрай невигідних умовах, та він не є фіктивним та удаваним і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Відповідно до п. 22 договору позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751 та п. 7.10. іпотечного договору від 10.11.2014 р. за р. № 1765, сторони, вільно володіючи українською мовою, свідчать та гарантують, що текст цих договорів ними прочитаний, нотаріусом розяснені вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочинів, що укладаються ними, однаково розуміють значення, умови цих договорів та їх правові наслідки для кожної із сторін договорів, та підтверджували дійсність намірів створити юридичні наслідки, а також, що ці договори не є фіктивними та удаваними, про що свідчать їх власноручні підписи під цими договорами.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами відповідача ОСОБА_2, які містіться у її письмових запереченнях на позовну заяву, стосовно того, що умови вищевказаних договору позики грошей та іпотечного договору чітко сформульовані, є такими, що не допускають їх подвійного тлумачення, а обрані способи забезпечення зобовязань за договором позики грошей є звичайними для даного виду договорів, адекватними ризику неповернення позики вчасно та співмірними з розміром позики, були погоджені позивачем без жодних зауважень з її боку, отже укладання цих договорів відповідало внутрішній волі позивача.

При цьому, суд бере до уваги, що позивач має вищу юридичну освіту та є адвокатом, отже усвідомлювала всі умови вищевказаних договорів та наслідки невиконання зобовязань за цими договорами.

Крім того, на підтвердження своїх доводів стосовно того, що вказані договори були укладені нею проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку відповідачів або з боку інших осіб та/або укладені нею під впливом тяжкої для неї обставини на вкрай невигідних умовах, позивач не надала суду доказів, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України.

Більш того, враховуючи, що за договором позики грошей від 06.11.2014 р. позивач отримала позику у розмірі 235850,86 грн., тому суд критично оцінює доводи позивача стосовно того, що цей договір позики грошей та вищевказаний іпотечний договір нею були укладені через наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/522/2780/12, виданого 10.05.2012 р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з неї на користь ОСОБА_10В . грошових коштів в розмірі 63105,14 грн.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави.

Проте позивач не виконала свої зобовязання за договором позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751 щодо повернення суми позики у встановлений цим договором термін 06.01.2015 р.

Статтею 589 ЦК України та статтею 20 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буле виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержате набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стисли й зміст порушених зобовязань, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як вбачається з свідоцтва приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 08.09.2015 р. за р. № 1399, на адресу позивача було направлено рекомендованою поштою заяву ОСОБА_2 від 08.07.2015 р., яка містить стислий зміст порушеного зобовязання за договором позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751, вимогу про повернення позики в сумі 235850,86 грн., та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві у разі невиконання позивачем свого грошового зобовязання за вказаним договором позики щодо повернення позики, яка була отримана позивачем 16.07.2015 р. (т.1 а.с. 132).

Проте позивач залишила цю вимогу ОСОБА_2 без задоволення.

Оскільки позивач не виконала свої зобовязання за договором позики грошей від 06.11.2014 р. за р. № 1751, тому 08.09.2015 р. ОСОБА_2, діючи на підставі іпотечного договору від 10.11.2014 р. за р. № 1765, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за р. № 1400, за умовами якого ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 за 985750,00 грн. (т.1 а.с. 15).

При цьому, вартість вказаної квартири була визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку ТОВ «УКРПРОФІ» від 15.05.2015 р.

Крім того, 07.10.2015 р. приватним нотаріусом ОСОБА_8 було направлено на адресу позивача заяву ОСОБА_3, що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_2, яка містить звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки квартири АДРЕСА_3 за іпотечним договором від 10.11.2014 р. за р. № 1765, та про необхідність повідомити реквізити рахунку позивача, на який має бути перерахований залишок від продажу предмета іпотеки після задоволення вимог ОСОБА_2, що становить 97149,63 грн. (т.2 а.с.8-10).

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд стягує з останньої недоплачений нею судовий збір в сумі 1102,40 грн. на користь держави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 29.11.1996 р., ІПН : НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь держави судовий збір в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 21 березня 2017 року.

Суддя Н.А. Ільченко