АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6857/16-ц Номер провадження 22-ц/786/645/17Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

при секретарі: Радько О.М.

за участі представника позивача ?? ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 січня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Обслуговуючого кооперативу автогаражного колективу "Авіатор - 4" про визнання права вдасності на гараж.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, ??

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до Обслуговуючого кооперативу автогаражного колективу "Авіатор - 4" про визнання права власності на гараж.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що в 1970 році ним було побудовано гараж, що розташований на земельній ділянці по вул. Глущенка 1а-г у м. Полтаві на території обслуговуючого кооперативу «Авіатор-4».

Також вказував, що рішенням загальних зборів обслуговуючого кооперативу автогаражного колективу «Авіатор-4» його було прийнято в члени коопертиву /протокол №12 від 07 грудня 2012 року/ та видано ордер №49/21, на підставі якого йому надано право вланості на гараж №49/21 по вул. Глущенка 1а-Г на земельній ділянці №21. Відповідно до технічного паспорта на гараж №49/21, що знаходиться, за адресою: вул. Глущенка 1а-Г, м. Полтава, виданого приватним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризацації «Інвентаризатор», ?? гараж, побудований у 1970 році, має загальну площу 31,9 кв.м, складається з цегляних стін, шиферної покрівлі, має цементовану підлогу та його інвентаризаційна вартість становить 18 856 грн.

Оскільки він побудував гараж, користувався ним протягом тривалого терміну в особистих цілях, також у подальшому має намір на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним як власним майном, тому звернувся до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради з клопотанням про оформлення права власності на вкзану споруду, на що отримав відповідь за вих. №П04-1-14/2539 від 18 жовтня 2016 року про те, що у Київської районної ради м. Полтави відсутні повноваження щодо визначення права власності на обєти нерухомого майна, зокрема побудованого гаража.

Мотивуючи тим, що на даний час він позбавлений можливості використовувати в повному обсязі право власності: розпоряджатися, володіти та користуватися майном,позивач просив, визнати за ним право власності на гараж, загальною площею 31,9 кв. м в обслуговуючому автогаражному кооперативі «Авіатор-4», що знаходиться за адресою: вул. Глущенка 1а-г в м. Полтаві.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 ?? відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що в 1970 році позивачем було самочинно побудовано гараж №49/21, що розташований по вулиці Глущенка, 1а-г в місті Полтаві на території обслуговуючого автогаражного кооперативу «Авіатор-4». Рішенням загальних зборів обслуговуючого автогаражного кооперативу «Авіатор-4» на підставі протоколу №12 від 07 грудня 2012 року ОСОБА_3 прийнято в члени кооперативу та видано ордер №49/21 на гараж №49/21 по вулиці Глущенка 1а-г на земельній ділянці №21 в м. Полтаві. На даний час у позивача відсутні правовстановлюючі документи на гараж, що позбавляє його можливості оформити право власності на гараж. Також судом встановлено, що земельна ділянка під самочинно збудований гараж, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вулиця Глущенка, 1а-г у встановленому законом порядку позивачу у власність чи користування не надавалась. В свою чергу, акт погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами та кадастровий план на земельну ділянку не є документами, які посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою. Виходячи зі встановлених обставин, та, з урахуванням положень ч. 3 ст. 376 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та визнанння за ним права власності на самочинно збудований гараж. Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 2 ст. 376 ЦК Українивстановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3ст. 376 ЦК України також передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно розяснень, наведених у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України", самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. У п. 6 зазначеної Постанови вказано, що таке самочинне будівництво не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та продажу. Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (документами, що посвідчують право на земельну ділянку є: державний акт на право власності на земельну ділянку; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону). В той же час, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано жодних правовстановлюючих документів на підтвердження його права власності або права користування земельною ділянкою під самочинно збудованим гаражем.

Сам по собі факт наявності рішення сесії Полтавської міської ради шостого скливання від 01 листопада 2011 року «Про надлання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування існуючих гаражів обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Авіатор-4» не може вважатися наданням земельної ділянки, з огляду на вищенаведені норми закону та роз"яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

За встановлених обставин, оскільки позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка під самочинно збудований гараж, була виділена йому у власність чи користування у визначеному законом порядку, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та правомірно відмовив йому у задоволенні позову.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підписи/ Л.І. ОСОБА_4 Чумак

З оригіналом згідно:

Суддя: С.М. Бондаревська