Провадження № 6/742/24/17
Єдиний унікальний № 742/924/17
УХВАЛА

іменем України

24 березня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Гумен В.М.

при секретарі Харченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

встановив:

Головний державний виконавець Сапронова О.О. звернулася до суду з поданням, погодженим з начальником ВДВС Прилуцького МРУЮ, в якому зазначає, що на виконанні у відділі держаної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1334/03 виданого 14 серпня 2003 року місцевим судом м. Прилуки Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку на утримання і до повноліття сина ОСОБА_3, що народився 10 грудня 2001 року в користь ОСОБА_4.

З часу відкриття виконавчого провадження, а саме з 19 серпня 2003 року ОСОБА_2 від виконання своїх зобовязань ухиляється, на неодноразові виклики не зявляється, борг на користь стягувача не сплачує, тому держвиконавець і просить суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїду за межі України до виконання зобовязань боржником ОСОБА_2

В судовому засіданні державний виконавець своє подання підтримав та просить його задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом по справі встановлено, що на виконанні у відділі держаної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1334/03 виданого 14 серпня 2003 року місцевим судом м. Прилуки Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку на утримання і до повноліття сина ОСОБА_3, що народився 10 грудня 2001 року в користь ОСОБА_4.

З часу відкриття виконавчого провадження, а саме з 19 серпня 2003 року ОСОБА_2 аліменти на утримання сина добровільно не сплачує.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХII регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 р. визначають, що "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (тобто боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини ( відсутність майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо), тобто з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, повинні полягати у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків .

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Крім зазначеного Правові позиції Верховного Суду України визначають, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, у зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали подання головного державного виконавця не містять жодних доказів, які свідчили б про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а його доводи викладені в поданні про те, що несплата аліментів і є ухиленням від виконання зобовязань не ґрунтуються на вимогах закону, і є лише його припущенням, крім того як в змісті подання так і в його матеріалах держвиконавцем не вказано конкретних вчинених виконавчих дій на виконання рішення суду визначених Законом України «Про виконавче провадження», а саме відсутні докази належного повідомлення та отримання боржником відповідних документів про виклики його до державного виконавця з зазначенням конкретної дати для зясування причин несплати заборгованості, та ознайомлення останнього з розрахунком заборгованості (натомість, яка відсутня в матеріалах справи), а також відомостей про застосування приводу через органи внутрішніх справ в разі незявлення такого, що свідчить в сукупності про передчасність заявленого подання про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а отже у задоволенні такого слід відмовити.

На підставі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст.208, 210, 293, 294, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гумен В.М.