АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заявою від 06 листопада 2014 року він приєднався до публічного договору ZPOOA!, за умовами якого лізингодавець ТОВ «Автокредит Плюс» надав в користування лізингоодержувача - ОСОБА_1 автомобіль, а останній зобов`язався сплатити лізингодавцю 93300,00 грн., щомісяця вносити платіж в розмірі 5 030,00 грн.; відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку 2; комісію за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно додатку 2. У зв`язку з тим, що з 13 травня 2015 року позивач набув статус військовослужбовця, він, на підставі ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», направив на адресу відповідача заяву про не нарахування ОСОБА_1 відсотків за публічним договором ZPOOA! від 06 листопада 2014 року. Проте вказана заява не була задоволена відповідачем.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ТОВ «Автокредит Плюс» всю сплачену суму по сплаті процентів та пені у розмірі 15 731,06 грн. за користування предметом лізингу лізингоодержувачем ОСОБА_1 по щомісячним лізинговим платежам в період з 13 травня 2015 року по 28 липня 2016 року зарахувати на відшкодування частини вартості предмету лізингу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено договір фінансового лізингу, шляхом підписання 06 листопада 2014 року заяви про приєднання до публічного договору № ZPOOA!, згідно якого ТОВ «Автокредит Плюс» надав в користування ОСОБА_1 автомобіль, за який позивач зобов`язався: сплатити відповідачу аванс у розмірі 93300,00 грн.; щомісяця вносити платіж в розмірі 5030,00 грн.; відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку 2; комісію за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно додатку 2.

Предметом лізингу є автомобіль марки LEXUS RX 330, 2004 року випуску, вартістю 262500,00 грн.

Згідно довідки Запорізького об`єднаного міського військового комісаріату №353 від 03 лютого 2016 року єфрейтор ОСОБА_1 призваний з 13 травня 2015 року на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Представник інтересів ОСОБА_1 ОСОБА_2 08 липня 2016 року звернувся на адресу ТОВ «Автокредит Плюс» із заявою про сплату лізингоодержувачем ОСОБА_1 з 01 листопада 2015 року тільки лізингових платежів без пені та процентів на підставі ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проте вказаний лист отриманий ТОВ «Автокредит Плюс» не був та повернувся адресанту із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується матеріалами цивільної справи і не заперечувалось сторонами під час розгляду справи судом першої інстанції.

Положеннями ст. ст. 57 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив керувався положеннями Цивільного процесуального кодексу України та виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, оскільки у судовому засіданні як позивач, так і представник відповідача підтвердили факт про неотримання ТОВ «Автокредит Плюс» заяви ОСОБА_1 про сплату лізингоодержувачем з 01 листопада 2015 року тільки лізингових платежів без пені та процентів за договором фінансового лізингу №ZPOOA! від 06 листопада 2014 року.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує положеннями Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і війську службі», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», згідно яких апелянт набув статусу військовослужбовця, а отже і має встановлені вказаними нормативно-правовими актами пільги, зокрема, щодо звільнення від сплати пені та відсотків за договором фінансового лізингу ZPOOA! від 06 листопада 2014 року, у наданні яких ТОВ «Автокредит Плюс» було відмовлено, через що позивач надмірно сплатив відповідачу 15731,06 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з позицією апелянта щодо порушення ТОВ «Автокредит Плюс» права лізингоодержувача на пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки заяву відповідач так і не отримав, а отже і не мав правових підстав для звільнення позивача від сплати пені та процентів за предмет лізингу автомобіль марки LEXUS RX 330, 2004 року випуску.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктами 2, 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний, відповідно до умов договору, своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані, а також своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Отже, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що у зв`язку із неналежним повідомленням позивачем ТОВ «Атокредит Плюс» про наявність пільг щодо звільнення від сплати пені та процентів, лізингодавець в межах встановлених законом та умовами договору фінансового лізингу ZPOOA! від 06 листопада 2014 року реалізовував своє право на отримання щомісячних платежів за предмет лізингу (автомобіль марки LEXUS RX 330, 2004 року випуску), а тому з боку відповідача не вбачається навмисного порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .

Окрім цього відповідачем не заперечується існування пільг відповідно до п.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проте обов`язковою умовою для їх застосування є звернення особи з відповідною заявою та документами, які підтверджують дане право.

Оскільки матеріали справи не містять підтвердження щодо такого звернення апелянта до відповідача та отримання останнім таких документів або відмову у застосуванні вищевказаних пільг, то звернення з даним позовом ОСОБА_1 є передчасним

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова