Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №331/1439/17-ц Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження №22-ц/778/3163/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року у справі за позовом Приватного підприємства «Стоматологічний центр «Металокераміка» до ОСОБА_3, третя особа Державний заклад «Запорізька медична академія післядипломної освіти Міністерства охорони здоровя України», про стягнення суми,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року приватне підприємство «Стоматологічний центр «Металокераміка» (далі - ПП «СЦ «Металокераміка») звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 16 липня 2013 року між ПП «СЦ «Металокераміка», Державним закладом «Запорізька медична академія післядипломної освіти Міністерства охорони здоровя України» (далі - ДП «ЗМАПО МОЗ України») та ОСОБА_3 укладена угода про навчання в інтернатурі.

Відповідно до умов угоди відповідач, як замовник, доручаєте, а ДП «ЗМАПО МОЗ України, як заклад освіти та ПП «СЦ «Металокераміка», як база стажування організовують та здійснюють за рахунок коштів замовника навчання лікаря-інтерна в інтернатурі за спеціальністю стоматологія з метою його професійної підготовки до самостійної лікарської діяльності. Термін навчання на базі стажування 14 місяців.

Наказом ПП «СЦ «Металокераміка» №6ак/тр від 01.08.2013 року ОСОБА_3 був прийнятий на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «Стоматологія» на період проходження інтернатури з 01 серпня 2013 року по 28 лютого 2015 року.

Вартість навчання на базі стажування була узгоджена сторонами в п.6.3. угоди в розмірі 13 892 грн..

ПП «СЦ «Металокераміка» свої зобовязання за угодою виконала в повному обсязі. В свою чергу відповідачем не виконуються взяті на себе зобовязання за угодою зі сплати вартості навчання, вимога про оплату відповідачем залишена без задоволення, через що позивач вимушений звернутися до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПП «СЦ «Металокераміка» вартість освітньої послуги в сумі 13 892 грн., судовий збір 1 600 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки (а.с.109-110;114-115).

ОСОБА_3, представник Державного закладу «Запорізька медична академія післядипломної освіти Міністерства охорони здоровя України» не зявилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань від них не надходило.

ОСОБА_3 приймає участь в судовому засіданні через свого представника.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази про припинення угоди між приватним підприємством «Стоматологічний центр «Металокераміка» як бази стажування та ОСОБА_3 відповідно до умов цієї угоди, а також не надано доказів щодо відрахування ОСОБА_3 із заочної частини навчання.

Однак, такий висновок зроблено судом першої інстанції без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг виконавець зобовязується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену спожиту послугу, якщо інше не встановлено договором.Положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Встановлено, що 16 липня 2013 року між ДЗ «ЗМАПО МОЗ України» як закладом освіти, ПП «СЦ «Металокераміка» як базою стажування, та ОСОБА_3 як замовником була укладена угода про навчання в інтернатурі (а.с.4-6).

Пунктом 1 угоди передбачено, що замовник доручає, а заклад освіти та база стажування організовують і здійснюють за рахунок коштів замовника навчання лікаря-інтерна ОСОБА_3 в очно-заочній інтернатурі зі спеціальності стоматологія. Термін навчання в закладі освіти 8 місяців, а на базі стажування 14 місяців.

Відповідач зобовязався своєчасно сплачувати вартість навчання в розмірах та в терміни, що встановлені угодою ( п. 5.1 угоди).

Згідно п. 6.3 угоди вартість навчання на Базі стажування складає: за І-міс. 333,60 грн.: за І рік 6460 грн., загальна сума 13 892 грн..

Додатком до угоди визначений період надання освітньої послуги на базі стажування: 1-й рік з 01.08.2013 року по 31.08.2013 року, з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року; 2-й рік з 01.08.2014 року по 28.02.2015 року (ас.6).

Наказом директора ПП «СЦ «Металокераміка» № 6а к/тр від 01.08.2013 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «Стоматологія» на період проходження інтернатури з 01 серпня 2013 року по 28 лютого 2015 року (а.с.7).

Наказом т.в.о. ректора ДЗ «ЗМАПО МОЗ України» №108 від 22.07.2014 року припинено дію угоди від 01.08.2013 року та звільнено від проходження інтернатури ОСОБА_3, лікаря-інтерна 2-го року навчання на контрактній основі, за фахом «стоматологія» з 22.07.2014 року за сімейними обставинами (а.с.47).

Отже, твердження позивача про те, що відповідач має сплатити вартість освітньої послуги за весь період навчання на базі стажування ( з 01.08.2013 по 30.06.2015р.) є безпідставними.

Вищеназваний наказ виданий відповідно до умов угоди від 01 серпня 2013 року та не суперечить положенням п. 6.2 Наказу МОЗ України №291 від 19.06.1996 року зі змінами, внесеними згідно наказом МОЗ № 47 від 07.02.2001 року «Про затвердження Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівня акредитації медичних факультетів університетів».

Так, п. 6.2 вказаного Наказу встановлено, що переведення лікаря (провізора) інтерна з однієї бази стажування на іншу здійснюється за згодою Міністерства охорони здоровя Автономної Республіки Крим, управління охорони здоровя обласної, Київської, Севастопольської міської держадміністрації, обласної, міст Києва та Севастополя санітарно-епідеміологічної станції, обласного, міст Києва та Севастополя ВО «Фармація» та вищого закладу освіти, на базі якого проводиться навчання лікаря (провізора) інтерна на кафедрі.

На базу стажування, куди лікар (провізор) інтерн переводиться, він подає виписку з наказу Міністерства охорони здоровя Автономної Республіки Крим, управління охорони здоровя обласної, Київської, Севастопольської міської держадміністрації, обласної, міст Києва та Севастополя санітарно-епідеміологічної станції, обласного, міст Києва та Севастополя ВО «Фармація», з бази стажування якої він переводиться, щоденник лікаря (провізора) інтерна, та індивідуальний навчальний план з відміткою про хід його виконання.

Представник позивача, після розяснення судовою колегією положень ст. 10 ЦПК України щодо надання документів про проходження відповідачем інтернатури у період з 01.08.2013 року по 30.06.2015 року, відмовився скористатись таким правом та наполягав на розгляді справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи.

Посилання апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не отримував освітньої послуги на базі стажування, оскільки самостійно займався працевлаштуванням, тому не повинен сплачувати кошти є неприйнятними, так як він не повідомляв ані навчальний заклад, ані базу стажування про неможливість проходження навчання на визначеній угодою базі стажування з обєктивних причин.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме необхідно стягнути вартість за освітні послуги за навчання на базі стажування за період з 01.08.2013 року по 31,08.2013 року в сумі 333 грн.60 коп., з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року в сумі 6 460 грн., а всього 6 793 грн. 60 коп. , в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до апеляційного суду апелянт сплатив 1760 грн. (а.с.86), таким чином, враховуючи вимоги пропорційності, а саме задоволення апеляційної скарги частково, з ПП «Стоматологічний центр «Металокераміка» підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 сума судового збору у розмірі 78 грн. 25 коп.(1760грн.х6793,60грн./13892грн=860,70грн. розмір судового збору за подачу апеляційної скарги, який підлягає сплаті відповідачем пропорційно задоволених позовних вимог. 1700грн.х6793,60грн./13892грн.=782,45грн. - розмір судового збору за подачу позову, який підлягає сплаті позивачем пропорційно задоволених позовних вимог. Отже, 860,70грн. -782,45грн.= 78,25 грн.).

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

На підтвердження витрат на правову допомогу представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4, яка здійснює представництво інтересів заявника на підставі договору про надання правової допомоги від 22.03.2017 року (а.с.30) надала розрахунок вартості наданої правової допомоги на загальну суму 7 056 грн. 06 грн. та платіжну квитанцію від 23 вересня 2017 року на суму 7000 грн., засвідчену своєю печаткою та підписом.

Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до п.3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Надана платіжна квитанція від 23 вересня 2017 року таким вимогам не відповідає, а отже не може бути прийнята судом як належний доказ оплати витрат на правову допомогу, отже в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо стягнення з позивача понесених представником відповідача витрат, повязаних з придбанням проїзних документів на залізничний транспорт, оскільки відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 85 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони, а стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у стягненні компенсації витрат на правову допомогу та витрат, повязаних в прибуттям в судові засідання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Стоматологічний центр «Металокераміка» вартість освітньої послуги в сумі 6 793 грн. (шість тисяч сімсот девяносто три гривні) 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Стоматологічний центр «Металокераміка» на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги 78 грн. 25 коп.

У компенсації решти витрати відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: І.В. Кочеткова

ОСОБА_2