Номер провадження: 22-ц/785/1054/17
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевко П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Міністерства оборони України та Військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування нерухомого майна,

встановила:

Військовий прокурор Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просив суд:

- визнати право власності на нерухоме майно - базу відпочинку АДРЕСА_1 - власністю держави Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод»;

- витребувати на користь державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод» з чужого володіння громадянки ОСОБА_2 нерухоме майно - базу відпочинку АДРЕСА_1Заявлені позовні вимоги Військовий прокурор обґрунтовує наступним.

15.04.2013 року базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка знаходилась у власності держави Україна, в особі Міністерства оборони України та була закріплена на праві господарського відання за державним підприємством МОУ «Чернівецький металообробний завод», було відчужено на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» на користь ОСОБА_3.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2014 року проведені 15.04.2013 року прилюдні торги по відчуженню б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» були визнані недійсними. Ухвалою Вищого господарського суду від 30.07.2014 року було залишено без змін постанову апеляційного суду від 05.05.2014 року.

02.04.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом було задоволено позовну заяву військового прокурора Чернівецького гарнізону, визнано б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» власністю держави Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод», скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та витребувано з останнього спірне майно.

В подальшому, з Інформаційної довідки Державного реєстру прав 25.08.2015 року військовій прокуратурі Чернівецького гарнізону стало відомо, що 27.03.2015 року будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» були відчужені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором про задоволення вимог іпотеко держателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого за № 192.

Враховуючи наведене, військова прокуратура Чернівецького гарнізону вважає, що спірне майно вибуло з володіння Міністерства оборони України та державного підприємства МОУ «Чернівецький металообробний завод» поза їх волею, що підтверджено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2014 року, у зв'язку з чим останній як власник спірного майна, відповідно до вимог статей 16, 387, 388, 389 ЦК України, має право витребувати його від набувача (ОСОБА_2.), який безпідставно володіє ним.

Представник військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_5 у судовому засіданні підтри мала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник Міністерства оборони України ОСОБА_6 у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» ОСОБА_7 у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась, просила суд відмовити в їх задоволенні з мотивів, які викладені нею в запереченнях.

Представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_8 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вони є недоведеними та необґрунтованими.

Рішенням суду в задоволенні позовної заяви Військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння було відмовлено.

На вказане рішення суду представником військової прокуратури Чернівецького гарнізону та представником Міністерства оборони України були подані апеляційні скарги, в яких вони просять, кожен у своїй, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року апеляційні скарги Міністерства оборони України та представника Військової прокуратури Чернівецького гарнізону - задоволено, скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року скасовано. Справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 став переможцем прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що проводились 15.04.2013 року Чернівецькою філією «Спеціалізоване підприємство «Юстиція». Відповідно до Протоколу № 18/264/12/А-1/2, арештоване нерухоме майно являлось власністю Держави Україна в особі Міністерства Оборони України в повному господарському віданні Чернівецького металообробного заводу, який був боржником у примусовому виконавчому провадженні, на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 13.11.2006 року, видане виконкомом Затоківської селищної ради на підставі рішення № 383 від 07.12.2004 року, рішення № 246 від 19.09.2006 року. Дане нерухоме майно складалось з бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована за адресою: АДРЕСА_2Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2014 року, яка в подальшому була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.07.2014 року, було скасовано рішення господарського суду Черновецької області та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог Чернівецького прокурора та визнання недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» - бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», проведені 15.04.2013 року.

24.03.2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 був укладений Договір про задоволення вимог іптекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 173. Пункти 1-3 зазначеного Договору містять наступні відомості:

1) у зв'язку з порушенням ОСОБА_3, який є Боржником, умов кредитного договору № 47/5-41/12-980/26 від 14.08.2012 року, укладеного між «Іпотекодержателем» (ОСОБА_9.) та «Іпотекодавцем» (ОСОБА_3.) з усіма змінами та доповненнями та з метою погашення зобов'язань, за цим Кредитним договором, ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_9 набуває право власності на нерухоме майно: будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3.

2) будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» належать ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серії НОМЕР_2, номер за реєстром 383, видане 23.04.2013 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2013 року. Будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташовані на земельній ділянці площею 0,4095 га, кадастровий номер НОМЕР_3, та відповідно до рішення Затоківської селищної ради № 1687 від 25.12.2013 року зі змінами та доповненнями від 22.09.2014 року, в термін до 01.10.2015 року ОСОБА_3 зобов'язаний зареєструвати договір оренди на дану ділянку.

3) зазначені будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» знаходяться в іпотеці у ОСОБА_9 на підставі договору іпотеки № 47/5-41/12-980/26-02 від 20.05.2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим № 506, та Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23.03.2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, за реєстровим № 170, акту прийому-передачі від 23.03.2015 року укладеного між ПАТ «КБ»ХРЕЩАТИ» та Іпотекодержателем.

Таким чином, зі змісту вказаного Договору про задоволення вимог іптекодержателя від 24.03.2015 року вбачається, що після придбання спірного майна на прилюдних торгах та оформленні Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 23.04.2013 року (наявне в матеріалах справи), ОСОБА_3 передав в іпотеку б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1», тим самим реалізував свої правомочності власника на розпорядження майном. Варто зазначити, що на момент отримання б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» статусу «предмета іпотеки» прилюдні торги від 15.04.2013 року були дійсними.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст.1 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2015 року було задоволено позовну заяву Заступника Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах: Міністерства оборони України та ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» та Реєстраційної служби Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області про витребування майна та зобов'язання вчинити дії.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_3, та вказано про необхідність зареєструвати право власності на вказане майно за Міністерством оборони України. Визнано право власності нерухомого майна - бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, власністю держави Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання Державного підприємства МОУ «Чернівецький металообробний завод». Витребувано з чужого незаконного володіння громадянина ОСОБА_3 нерухоме майно - базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 яке є власністю держави в особі Міністерства оборони України та знаходиться на праві господарського відання Державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод».

Однак, виконати рішення суду від 02.04.2015 року позивач не зміг, оскільки довідався про те, що речове право власності на будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» належить ОСОБА_2, яка в наданих письмових запереченнях зазначила, що 27 березня 2015 року між нею та ОСОБА_9 було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_9 як іптекодавець передав їй як іпотекодержателю право власності на нерухоме майно - будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1», право власності зареєстроване 27.03.2015 року, номер запису про право власності 9203404.

Більш того, рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року зазначене рішенняБілгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2015 року було скасоване та у задоволенні позову заступника Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері було відмовлено.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналізуючи вище наведену норму законодавства, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що витребування майна від добросовісного набувача, ким являється ОСОБА_9, а в подальшому і ОСОБА_2, залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 10) норма частини першої статті 216 ЦК, не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Таку ж позицію законодавства зазначено в Листі Верховного суду України від 24.11.2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте, в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

Разом з тим, представлені позивачем докази та обставини справи в цілому, достеменно не встановлюють факт того, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.11.2006 року у власності держави України в особі Міністерства оборони України в повному господарському віданні державного підприємства «Чернівецький металообробний завод» знаходяться будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташовані по АДРЕСА_6

08.11.2012 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області при здійсненні примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 28657346 по виконанню виконавчих документів про стягнення коштів заборгованості по заробітній платі та внескам у Пенсійний фонд з державного підприємства «Чернівецький металообробний завод» винесено постанову про доручення відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції провести опис та арешт б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка належить ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод». 09.11.2012 року відповідний акт було складено. 26.12.2012 року ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» прийняло для реалізації на прилюдних торгах б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» з будівлями та спорудами.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи рішення апеляційної та касаційної інстанції за якими оспорювались проведенні 15.04.2013 року прилюдні торги вбачається, що вищезазначені прилюдні торги були визнанні недійсними через недодержання вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та порушення Тимчасового положення під час їх проведення.

Тобто, за весь час стягнення коштів з боржника - ДП «Чернівецький металообробний завод», під час виконавчого провадження власник не вчиняв жодних дій для запобігання арешту належного йому майна - б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1», та подальшої його реалізації. Таку бездіяльність попереднього власника суд вірно розцінив як свідоме сприяння відчуженню власного майна на користь інших осіб.

В своїх роз'ясненнях викладених в Постанові №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум ВССУ наводить, що недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі (п.26).

Повністю виключає можливість задоволення позовної вимоги про витребування майна у ОСОБА_2 положення частини 2 ст. 388 ЦК України: майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Дана норма гарантує особам, які придбали майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, захист їх прав від можливого витребування від них майна. А щодо майна, проданого з прилюдних торгів на підставі арештоване державним виконавцем майно, не є таким, що вибуло з володіння боржника поза його волею.

Крім того, відсутні будь-які обґрунтовані підстави для задоволення позовної вимоги про визнання права власності за державою України на будівлі та споруди б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1». Така вимога вже заявлялась до суду та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.04.2015 року була задоволена.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги всі фактичні обставини справи, суд обґрунтовано вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Військової прокуратури Чернівецького гарнізону, оскільки судом не встановленні достовірні докази того, що б/в «ІНФОРМАЦІЯ_1» вибула в 2013 році з власності Держави Україна в особі Міністерства Оборони України (перебувала в повному господарському віданні Чернівецького металообробного заводу) поза її волею, яка взагалі не була виявлена власником. Задоволення позовної вимоги про витребування майна від добросовісного набувача - ОСОБА_2, може призвести до безпідставного та незаконного позбавлення права власності останньої.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 321 ЦК України забезпечує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представники апелянтів не довели обставини, на які посилалися як на підставу своїх апеляційних скарг.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, спростовуються наступними обставинами.

Так, дійсно, Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, боржник ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» не заперечував проти реалізації належного йому майна у рахунок погашення боргів перед стягувачами, про що свідчить заява від 19 червня 2012 року за підписом заступника начальника ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» ОСОБА_11 (том 1, а. с. 163).

Крім того Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області листом від 29 грудня 2012 року повідомило Міністерство оборони України та Фонд державного майна України про вжиті заходи примусового виконання - звернення стягнення на зазначене нерухоме майно, його оцінку та передачу на реалізацію (том 1, а. с. 189.)

Також під час проведення прилюдних торгів, ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» рекомендувало Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області зробити уцінку вказаного майна на 25 % (том 1, а. с. 191).

Грошові кошти, отримані від реалізації майна, були направлені на погашення заборгованості позивача за зведеним виконавчим провадженням, що свідчить про наявність волі власника на відчуження належного йому майна. Доказів іншого апелянта та представник ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» до суду апеляційної інстанції не надали.

Як роз'яснено судам у п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Крім того, у абз. 3 п. 30 вказаної постанови також роз'яснено, що у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Крім того, вказане майно не було передане ОСОБА_2 у володіння іншим шляхом, а було придбане нею за відплатним договором у попереднього власника цього майна.

На вказані обставини звернули свою увагу також колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23 листопада 2016 року.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують вказані вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України та Військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко