Справа № 165/1090/16-ц Провадження № 22-ц/773/341/17 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Грушицького А.І., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_5 міської ради, мотивуючи його тим, що після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла 30 жовтня 2015 року, відкрилась спадщина на частку у квартирі АДРЕСА_1. Зазначала, що через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру нотаріус ОСОБА_5 державної нотаріальної контори не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, вказує, що на час смерті ОСОБА_6 було два спадкоємці першої черги - вона та чоловік померлої ОСОБА_7, який згодом , 19 березня 2016 року, також помер.

На підставі наведеного просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла 30 жовтня 2015 року.

В ході розгляду справи позивач просила замінити неналежного відповідача ОСОБА_5 міську раду на правонаступника померлого до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини іншого спадкоємця ОСОБА_7 Ухвалою суду від 23.08.2016 року замінено відповідача на ОСОБА_3

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла 30 жовтня 2015 року. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 551,20 грн. сплаченого судового збору та 2700 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов та визнаючи право власності за ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно виходив із того, що після смерті матері позивача відкрилася спадщина на спадкове майно. Оскільки позивач є одним із спадкоємців першої черги за законом, і вона не може оформити належним чином право власності на це майно через відсутність правовстановлюючих документів, тому її право підлягає захисту в судовому порядку. Обґрунтованим є висновок суду і щодо заміни неналежного відповідача у справі.

Однак, повністю погодитись з рішенням суду в частині стягнення судових витрат з відповідача, зокрема на правову допомогу, не можна, виходячи з такого.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, як і право звернутися до суду за захистом свого майнового права.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-УР №462163 та витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивач ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6 (а. с. 9-11).

24 грудня 1993 року згідно з розпорядженням органу приватизації ОСОБА_6 (раніше ОСОБА_8) С.Р. передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (а.с.13,14).

28 січня 1994 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.10).

30 жовтня 2015 року ОСОБА_6 померла (а.с.8).

19 березня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_7, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.37).

16 листопада 2015 року позивач звернулася до приватного нотаріуса за місцем проживання для направлення відповідному нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (а.с.43)

20 травня 2016 року ОСОБА_4 подала заяву до приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу про те, що вона просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно (а.с.60).

Постановою приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 20 травня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують належність цього майна спадкодавцю (а.с. 17).

Зі змісту довідки ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, наданої на вимогу суду першої інстанції, вбачається, що згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, в провадженні приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу ОСОБА_9 знаходиться спадкова справа №18 за 2016 рік на майно померлого 19 березня 2016 року ОСОБА_7

З наявної копії спадкової справи слідує, що 15 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом (а.с.75-85).

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є усі спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної, міської ради.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

Отже, за змістом цієї норми ЦК належним відповідачем у даній справі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, квартиру, земельну ділянку.

Виходячи з наведеного, відповідно до вимог закону, місцевий суд вимоги закону врахував та обґрунтовано залучив до участі в справі належного відповідача іншого спадкоємця ОСОБА_3 що вплинуло на правильність вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, обєктивно, повно та всебічно зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та правових підстав для визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна.

Вирішуючи ж питання щодо стягнення судових витрат, суд вважав, що стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає судовий збір за подання позову у розмірі 551,20 грн. та фактично понесені витрати на правову допомогу, які підтверджені документально в розмірі 2700 грн.(а.с.1,2,120-123).

Однак в цій частині з рішенням суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Однак, в матеріалах справи наявна нотаріальна довіреність ОСОБА_4, якою вона уповноважує ОСОБА_2 та іншу особу безоплатно представляти її інтереси та бути її представниками в різних органах влади, в тому числі в судових установах, з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі з правом предявлення позову, оскарження рішень суду, розписуватися за неї та виконувати всі дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством для такого роду уповноважень (а.с.7).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правову допомогу не підлягають до стягнення, тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, і стягнути з відповідача слід лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог або змінити рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального чи процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення судових витрат, а в решті залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2016 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок понесених витрат за сплату судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді