Справа №265/8185/17
Провадження №2-о/265/761/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

за участю секретаря - Мамаєвої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про встановлення факту смерті особи в певний час,

заінтересована особа: Лівобережний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_2 з заявою про встановлення факту смерті особи, зазначивши, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла у місті Донецьку Донецької області. На звернення ОСОБА_2 до лікувального закладу, було видано лікарське свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відповідно до якого ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 70 років, причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність 3 ступеню, церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією. Довідка видана з печаткою, де зазначено: «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 міста Донецька». Оскільки м. Донецьк є територією, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, він не отримав свідоцтво про смерть матері відповідно до діючого законодавства України.

22 листопада 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області з приводу реєстрації факту смерті ОСОБА_3, проте йому було відмовлено, оскільки на підтвердження факту смерті був наданий документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України № 545 від 08.08.2006 року, у зв'язку з чим вони вимушені звертатись до суду.

Просив суд встановити факт смерті ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Донецьку Донецької області, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, місце смерті: Україна, Донецька область, місто Донецьк, причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність 3 ступеню.

Заявник ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області також до суду не з'явився, надавши заяву, в котрій просить розглянути справу у відсутності представника відділу, прийняти рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого 13 липня 1966 року Петровським районним бюро ЗАГС м. Донецька, з якого вбачається родинний зв'язок між ними.

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 70 років, причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність 3 ступеню, церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією. Довідка видана з печаткою, де зазначено: «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 міста Донецька».

Відповідно до інформації Державної реєстраційної служби України, на виконання наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. У зв'язку з відсутністю можливості, під час переміщення не були вивезені бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану цих відділів. Станом на 01.12.2014 року переміщені відділи державної реєстрації актів цивільного стану не приступили до виконання своїх повноважень. У зв'язку з цим, факт пред'явлення оформлених від їх імені після 01.12.2014 року документів про державну реєстрацію актів цивільного стану свідчитиме про видачу цих документів не територіальними органами Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Державної реєстраційної служби України.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Як вбачається зі змісту Наказу міністерства юстиції України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Луганської області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Донецька Донецької області.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

З огляду на наведене суд приймає до уваги копію лікарського свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, видане «Центром первинної медико-санітарної допомоги № 10 міста Донецька», відповідно до якого ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 70 років у місті Донецьку Донецької області внаслідок хронічної судинно-мозкової недостатності 3 ступеню, церебрального атеросклерозу з артеріальною гіпертензією, та визнає його в даному випадку достатнім доказом на підтвердження факту смерті ОСОБА_3

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВС України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідно її сину, ОСОБА_2, для отримання свідоцтва про смерть згідно чинного законодавства України.

У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви

ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про встановлення факту смерті, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть матері, виданого державним органом України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 234, 256, 259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про встановлення факту смерті особи в певний час, заінтересована особа: Лівобережний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року у місті Донецьку Донецької області, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 70 років, місце смерті: Україна, Донецька область, місто Донецьк, причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність 3 ступеню, церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-тидений строк з дня отримання копії рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя _____________________ С.С. Гноєвой