У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів за минулий час та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, визнання рішення недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, який уточнив та просив суд стягнути з ОСОБА_5 аліменти за минулий час на свою користь на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 01 вересня 2014 року по час звернення до суду з цим позовом; стягнути з ОСОБА_5 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що з 16 вересня 2006 року перебував з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року шлюб між ними було розірвано.

З 01 вересня 2104 року ОСОБА_6 мешкає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на його утриманні. 12 березня 2015 року працівниками виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради було складено акт з місця проживання дитини, відповідно до якого ним створені усі необхідні умови для проживання та розвитку сина, та рішенням виконкому від 15 квітня 2015 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з ним.

Вказував, що ОСОБА_5 з часу фактичного припинення шлюбних відносин з початку 2014 року, перестала дбати про матеріальне забезпечення спочатку сім'ї, а потім і дитини, у неї з'явився інший чоловік та її не турбували інтереси сина, вона не приймає участі у витратах на його комплексний та цілісний розвиток, на підтримання фізичного та морального стану.

З 01 вересня 2014 року ОСОБА_5 не здійснила жодного заходу щодо надання матеріальної підтримки дитині, у зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду і захистити свої права та права дитини.

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, який уточнила та просила суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 15 квітня 2015 року № 168 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом с батьком ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з матір'ю ОСОБА_5 за місцем її реєстрації; стягнути з ОСОБА_4 аліменти на свою користь на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову до суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що з 16 вересня 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23 вересня 2014 року набуло чинності рішення суду щодо розірвання шлюбу між ними. Вказувала, що сумісне життя з чоловіком не склалось через недотримання вірності з його сторони та за час їх сумісного життя він витрачав зароблені кошти на іншу жінку, а її принижував, застосовував фізичну силу.

14 вересня 2014 року, після чергового залякування, вона вирішили припинити спільне проживання, а сина, як хотів відповідач, залишила з ним, оскільки він любить сина і має можливість матеріального його утримувати. Однак ОСОБА_4 перешкоджає їй виховувати сина, обмежує її у спілкуванні з дитиною, налаштовує сина проти неї, не пускає її у квартиру, пояснюючи це тим, що разом з ним мешкає інша жінка з двома малолітніми дітьми, якій неприємна її присутність.

ОСОБА_5 не погоджується з рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 15 квітня 2015 року № 168 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом с батьком ОСОБА_4, згоди щодо визначення проживання сина з батьком не надавала. Вона має постійну роботу, не має схильності до вживання спиртних напоїв, постійно слідкує за своїм здоров'ям та здоров'ям сина, у зв'язку з чим вимушена була звернутись до суду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31 березня 2015 року до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено повністю.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допущено рішення до негайного виконання в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_5 за місцем її реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 29 квітня 2015 року, до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину (ч. ч. 2, 4 ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно п. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітні дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 16 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року.

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_4, який зареєстрований з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_2 з 04 липня 2000 року, проживає з ним без реєстрації з 01 вересня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2015 року, визнано, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 в якій зараз мешкає ОСОБА_4 з сином, належить сторонам по справі на праві сумісної власності та що частки даної квартири рівні по 1/2 частині кожного. Визнано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожному, на праві сумісної часткової власності належить 1/2 частина вказаної квартири.

Рішенням Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради № 168 від 15 квітня 2015 року, вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_6 від 12 березня 2015 року, при обстеженні умов проживання в квартирі АДРЕСА_1 встановлено, що житло централізовано забезпечене електро-, газо-, тепло-, водопостачанням та водовідведенням. В квартирі виконано сучасний ремонт, вікна із металопластикових конструкцій, чисто, тепло, охайно. Ванна, туалет, побутові електроприлади функціонують, в робочому стані. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови: хлопчик має окрему кімнату, в якій спальне місце, письмовий стіл, персональний комп'ютер, книжкова шафа. Дитина забезпечена канцтоварами, одягом, взуттям, постільною білизною в достатку. Їжа свіжозготовлена, свіжі фрукти та овочі. Також в акті зазначено, що за даною адресою проживають: ОСОБА_4, малолітній ОСОБА_6, ОСОБА_9 та її діти ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Комісія служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради дійшла висновку, що для проживання дитини ОСОБА_6 батьком створено всі необхідні умови. Дитина в сім'ї бажана, їй приділяється достатньо уваги з боку батька та бабусі ОСОБА_12

Як вбачаться з довідки ПАТ «Євраз СухаБалка» від 18 березня 2015 року, ОСОБА_4 працює на даному підприємстві інженером з організації та нормування праці 1 категорії та його заробіток за період з січня 2014 року по лютий 2015 року склав всього 80 622 грн 49 коп.

За місцем роботи та за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони.

ОСОБА_5 працює в інституті «Кривбаспроект» інженером 2 категорії сектору генплану і транспорту відділу вишукувань, гідротехніки та генплану з 17 липня 2006 року, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони та за період з січня 2014 року по травень 2015 року отримала заробітну плату в розмірі 42 749 грн 71 коп.

За місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_5 характеризується також з позитивної сторони. Зазначена квартира належить на праві приватної власності батькові ОСОБА_5 - ОСОБА_13

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_5, складеного комісією Служби у справах дітей виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, при обстеженні умов проживання в квартирі АДРЕСА_3 встановлено, що житло розміщене на 4 поверсі 5-поверхового будинку, складається з трьох кімнат, умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини та матусі є окрема кімната, яка обладнана шафою, є двоярусне ліжко, сучасний комод, пенал, комп'ютерний стіл, комп'ютер, стіл для навчання, полиці з книжками. В приміщеннях квартири чисто, прибрано, охайно. Також в акті зазначено, що за даною адресою проживають: ОСОБА_5 разом зі своїми батьками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Стосунки в сім'ї доброзичливі, батьки ОСОБА_5 - бабуся та дідусь ОСОБА_6, не заперечують проти проживання малолітнього онука.

Комісія служби у справах дітей дійшла висновку, що для проживання малолітнього ОСОБА_6 створено необхідні умови проживання, забезпечено необхідним для навчання, виховання та розвитку.

Згідно з консультативним висновком фахівця - завідувача кафедри соціології, психології та гуманітарних дисциплін Криворізького факультету ДВНЗ «Запорізький національний університет» від 01 липня 2016 року, відповідно до якого метою консультації було діагностування емоційного стану і типових видів емоційного реагування ОСОБА_6 на ситуації, пов'язані з сімейними обставинами та визначення особливостей ставлення дитини до зруйнованої батьківської системи та свого місця в ній. Наданий висновок про те, що дитина відчуває душевний біль внаслідок руйнації свого сімейного мікроклімату, відчуває душевний біль та необхідність з боку дорослих стабілізувати розбалансовану сімейну систему, надання дитини психологічної стабільності, що потребує повних умов, часу терпіння та уваги дорослих, що оточують ОСОБА_6 Тому, протікати цей процес повинен у сприятливих для дитини обставинах: в сімейному колі матері, яка має необхідні умови та всі можливості для виконання своєї материнської ролі, яку ніхто, крім неї, виконати ніколи не зможу, а саме: здійснити урівноваження внутрішнього стану ОСОБА_6, проявляти постійну турботу про свою дитину, емоційну її підтримку та надолужувати насичення сина материнською любов'ю.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що обоє з батьків створили належні умови для проживання та виховання дитини, мають позитивні характеристики, кожен бажає, щоб дитина проживала саме з ним, обидва батьки приймають участь у вихованні дитини, однак, з урахуванням прихильності дитини до батька, сформованої звички дитини про проживання з батьком, невизначеності матері на майбутнє, дійшов висновку про те, що інтересам дитини буде відповідати визначення його місця мешкання разом з батьком.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 і часткове задоволення позову ОСОБА_5, апеляційний суд, враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений в Декларації прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, встановивши про відсутність будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з його матір'ю, дійшов обґрунтованого висновку, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 слід визначити місце проживання його матері ОСОБА_5

Також, в силу ст. ст. 180, ч. 3 ст. 181, 183 СК України, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частину всіх видів його доходів, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 29 квітня 2015 року, до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2445цс16.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував бажання дитини мешкати зі своїм батьком - ОСОБА_4 не відповідають дійсності, оскільки апеляційним судом в судовому засіданні було вислухано думку малолітнього ОСОБА_6, але зважаючи на його інтереси та керуючись ст. 171 СК України ухвалено рішення в супереч їй.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко