Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря Євтушенко М.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, вказавши, з 25.09.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 07.09.2016 року шлюб розірвано. Під час шлюбу було придбане спільне майно, зокрема квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_1 вважала вказану квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя та просила здійснити її поділ шляхом визнання права власності на спірну квартиру в рівних частинах по ? частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Крім того позивач просила здійснити поділ спільного рухомого майна, а саме пральної машини, пилососа, духової шафи, варочної поверхні, ноутбука, дивана, ліжка, кухонного столу зі стільцями, шафи, кухонних меблів (стінки), мікрохвильової печі, шафи-купе, стінки, журнального столу.

У березні 2017 року ОСОБА_1 зменшила позовні вимоги та наполягала на поділі лише нерухомого майна квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суд від 20.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ рухомого майна (побутової техніки та меблів) залишено без розгляду за заявою позивача.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги. Наполягали на поділі спірної квартири в рівних частинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_4. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Вона під час шлюбу мала дохід, оскільки працювала надаючи послуги перукаря та візажиста, хоча і не реєструвала офіційно свою діяльність та працевлаштування. Відповідач був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Родиною вівся спільний бюджет і господарство. Крім того частина коштів на придбання квартири була подаровані їм на весілля, а ще частину позичала її матір ОСОБА_5. Доводи відповідача про нібито факт її подружньої зради вважала безпідставними, надуманими та такими що не впливають на рівність часток при поділі спільного майна подружжя.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Не заперечувала факт придбання ОСОБА_4 спірної квартири під час шлюбу із позивачем. Однак вважала, що суд повинен відступити від рівності часток подружжя у спільному майні та визначити частку ОСОБА_1 у праві власності на квартиру у розмірі 1/6 частини, а ОСОБА_4 у розмірі 5/6 частин. При цьому просила врахувати, що причиною розірвання шлюбу між сторонами стала подружня зрада з боку позивачки, свідком чого став сам ОСОБА_4. Крім того за час шлюбу ОСОБА_1 не працювала, в той час як ОСОБА_4 постійно був офіційно працевлаштований та отримував достойну заробітну плату. На придбання квартири гроші в сумі 70 000 гривень позичила мати ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, подав письмові заперечення проти позову аналогічні доводам свого представника.

Суд вислухавши пояснення позивача та представників сторін, оголосивши письмові заперечення проти позову відповідача, дослідивши письмові докази та допитавши свідка встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно Свідоцтва про шлюб, - ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (прізвище до укладення шлюбу ОСОБА_5) В.В. 25.09.2004 року зареєстрували шлюб (а.с. 5).

7 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 6).

04.10.2012 року між ОСОБА_6, як продавцем та ОСОБА_4, як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 66). Договір посвідчено нотаріусом ОСОБА_7. Згідно п.3 Договору, - ринкова вартість квартири становить 140257 гривень та продаж квартири вчинено за вказану суму, яку продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Згідно п.9 Договору, - дружина покупця згодна з укладанням цього договору (заява від 04.10.2012 року).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 04.10.2012 року, посвідченої нотаріусом ОСОБА_8 (а.с. 9), - ОСОБА_1 дає свою згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 та підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання обєкту нерухомості є їх спільною сумісною власністю. Придбана квартира також буде обєктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається ними за час шлюбу. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що договір купівлі-продажу, з текстом якого вона ознайомлена, укладається її чоловіком в інтересах сімї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них і укладання цього договору відповідає їх спільному волевиявленню.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 38) право власності на спірну квартиру на даний час зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу від 04.10.2012 року.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, - мати позивача, наполягала, що спірна квартира була придбана за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які вони обидва заробляли, частину коштів було подаровано на весілля, а частину коштів в сумі 5000 доларів США надала вона.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, - висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) висловлена Правова позиція про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час у розглядуваній справі відповідачем ОСОБА_4 не доведено, що спірна квартира придбана за його особисті кошти.

При цьому надані відповідачем суду відомості про розмір заробітної плати отримуваної у період з 01.01.2006 року по 31.12.2015 року (а.с. 52-54) не є таким доказом, оскільки згідно ч.2 ст. 61 СК України, - об'єктом права спільної сумісної власності є у тому числі і заробітна плата одержана одним із подружжя.

Щодо депозитного рахунку відкритого у ПАТ «Промінвестбанк» на імя ОСОБА_4 та з якого останнім 03.10.2012 року було отримано 71450,07 гривень (а.с. 51) то позивач стверджувала, що їй було відомо про наявність такого депозиту, на якому вони із чоловіком зберігали спільні кошти. Вказані доводи позивача не спростовані.

За таких обставин суд вважає за необхідне визнати квартиру АДРЕСА_1, яка придбана за Договором купівлі-продажу квартири від 04.10.2012 року, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Вирішуючи питання про поділ спірної квартири, яка є обєктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.

Згідно пункту 30 Постанови №11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Доводи відповідача про те, що подружня зрада, яка, на його думку, мала місце з боку ОСОБА_1, є підставою для зменшення її частки у спільній власності не можуть бути прийняті судом, оскільки така підстава для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні не передбачена сімейним законодавством України.

При цьому суд не заперечує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 могли укласти між собою шлюбний договір та згідно статті 97 СК України включити до нього умови про особливий порядок поділу спільного майна у випадку розірвання шлюбу з причини подружньої зради одного із них. Однак такий шлюбний договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не укладався.

Доказів того, що ОСОБА_1 не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, приховала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала таке майно на шкоду інтересам сім'ї суду не надано. Крім того і позивач і допитаний судом свідок наполягали, що під час шлюбу ОСОБА_1 працювала та отримувала дохід.

За таких обставин суд вважає, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у праві власності на спірну квартиру є рівними по ? частці за кожним.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України, - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 3403,5 гривень (а.с. 1). Позивач визначаючи розмір судового збору виходила з того, що ринкова вартість спірної квартири становить 610 000 гривень, а вона претендує на ? частину квартири. Однак документи, які б підтверджували вартість квартири у зазначеному позивачем розмірі у суду відсутні. Натомість згідно Договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2012 року ринкова вартість квартири становить 140257 гривень. Виходячи із наявних на час розгляду справи доказів, суд вважає, що судовий збір (як 1% від розміру задоволених вимог), що підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 становить 701,28 гривень (із розрахунку 140257 грн. / 2 / 100%).

Крім того позивач просила стягнути на свою користь витрати в сумі 3000 гривень на правову допомогу адвоката ОСОБА_2 сплачені за квитанцією від 01.03.2017 року (а.с. 79).

08.12.2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, що має Свідоцтво №293 від 24.03.2008 року про право на зайняття адвокатською діяльністю, укладено Договір про надання адвокатських послуг у цивільному процесі щодо поділу спільного майна подружжя (а.с. 23).

Згідно розрахунку вартості послуг адвоката, - ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 була надана наступна правова допомога: підготовка позову (витрачений час 2 години), підготовка заяви про забезпечення позову (витрачений час 0,5 години), участь у судових засіданнях (витрачений час 3 години) (а.с. 80).

В матеріалах цивільної справи наявна позовна заява та заява про забезпечення позову, факт участі адвоката ОСОБА_2 в судових засіданнях загальною тривалістю понад 3 години підтверджено Журналами судових засідань.

Розмір витрат в сумі 3000 гривень за правову допомогу загальною тривалістю 5,5 годин не перевищує граничний розмір передбачений ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

На підставі викладеного, керуючись ст. 57, 60-61, 69-70 СК України, ст. ст. 10-11, 60-61, 84, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, яка придбана за Договором купівлі-продажу квартири від 04.10.2012 року, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/2 (одну другу) частину квартиру АДРЕСА_1.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) право власності на 1/2 (одну другу) частину квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 701 (сімсот одна) гривня 28 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень, а усього на суму 3701 (три тисячі сімсот одна) гривня 28 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: ОСОБА_9