АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/513/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2, 59 Діденко Т. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівВініченка Б. Б., Бондаренка С. І.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до Головного управління юстиції у Черкаській області, треті особи - ОСОБА_6, державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації, про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернулася до суду із указаним позовом, яким просила визнати державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на 15/28 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, проведену реєстраційною службою Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області 28.07.2015, номер запису 10813280, незаконною та скасувати її, мотивуючи про те, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2010, посвідченого приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1891, вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1.

10.01.2012 Монастирищенським відділом ЧООБТІ проведена державна реєстрація її права власності на 100% (1/1) указаного житлового будинку, реєстраційний №11466014. 28.07.2015 реєстраційною службою Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області проведена державна реєстрація права власності на цей самий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами з визначенням розміру частки 15/28 за ОСОБА_6 на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.03.2015, номер запису 10813280.

Отже, на один і той же житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами вчинені записи про державну реєстрацію права власності з загальним об'ємом, що перевищує 100%. Позивачка вважає дії реєстраційної служби щодо державної реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 15/28 домоволодіння незаконними, адже на час державної реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 15/28 житлового будинку на ім'я позивачки 10.01.2012 вже було зареєстровано право власності на нього обсягом 100%.

Реєстратор мав відмовити ОСОБА_6 у державній реєстрації, оскільки в рішенні Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.03.2015 не оспорений та не скасований повністю або частково договір купівлі-продажу від 02.11.2010, який був підставою для державної реєстрації на 100% домоволодіння за позивачкою у даній справі.

Про неправомірні дії реєстраційної служби Монастирищенського РУЮ їй стало відомо у травні 2016 року з отриманих копій документів у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розподіл спадкового майна, провадження у якій відкрито 05.04.2016.

Відповідачем за її позовом визначено головне управління юстиції у Черкаській області, оскільки реєстраційна служба Монастирищенського РУЮ ліквідована на підставі постанови КМ України від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» та на час ліквідації була підпорядкована зазначеному Головному управлінню.

Позивач вважає, що ос пореною державною реєстрацією порушується її право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.12.2016 позов задоволено частково та визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на 15/28 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, проведену реєстраційною службою Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області 28.07.2015, номер запису про право власності 10813280, а в задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник третьої особи ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для об'єднання в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та Монастирищенського виробничого відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування вказує на те, що проігнорував вимоги ст. 14 ЦПК України, ст. ст. 316-319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювань державну реєстрацію проведено з порушенням норм законодавства, належним відповідачем у даній справі є головне територіальне управління юстиції у Черкаській області, оскільки оспорювань державну реєстрацію проведено реєстраційною службою Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, яка в момент її проведення діяла в структурі вказаного головного територіального управління, та ліквідована на підставі постанови КМУ від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції».

Однак повністю погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 02.11.2010 ОСОБА_8 придбала житловий будинок в АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 0,1561 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.5).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав №32806820 від 10.01.2012 Монастирищенським виробничим комунальним підприємством «ЧООБТІ» 10.01.2012 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на вказаний будинок на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2010, форма власності - приватна, частка - 1/1.

Згідно рішення Монастирищенського районного суду від 10.03.2015 у справі №702/978/13-ц, зокрема, визнано за ОСОБА_6 право власності на 15/28 частин будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, який помер 26.10.2011. Це рішення суду набрало законної сили 26.05.2015.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42322310 від 14.08.2015 за ОСОБА_6 28.07.2015 зареєстроване право приватної спільної часткової власності, розмір частки - 15/28, житлового будинку по АДРЕСА_1 Монастирищенського району, на підставі рішення Монастирищенського районного суду №702/978/13-ц від 10.03.2015 (оспорювана державна реєстрація). У розділі додаткові відомості витягу є запис: «Запис в РПВН (11466014) не погашено. Погашення запису не передбачено чинним законодавством», що свідчить про те, що реєстратору при проведенні реєстрації права ОСОБА_6 на 15/28 вказаного житлового будинку було відомо про наявність реєстрації права власності ОСОБА_8 у частці 100% (1/1) на цей самий будинок.

Відповідно до положень ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно положень преамбули ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент проведення 28.07.2015 оспореної державної реєстрації, цей закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна; ч.1 ст.1 цього закону - він регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень; п.1 ч.1 ст.4 цього закону - обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

З системного аналізу викладених норм законодавства вбачається, що державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомості безпосередньо впливає на можливість особи реалізовувати своє право власності щодо майна, оскільки в силу ч.4 ст.334 ЦК України саме право щодо нерухомого майна виникає після його державної реєстрації.

Таким чином, вирішення в даній справі спору стосовно скасування державної реєстрації за третьою особою у справі - ОСОБА_6, її права власності щодо нерухомого майна безпосередньо стосується її прав, так як цими діями фактично припиняється право власності третьої особи щодо майна.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже незалежно від того чи проведено спірну державну реєстрацію право власності на нерухоме майно з дотриманням вимог законодавства чи ні, у даній справі не можна ухвалювати рішення про скасування такої державної реєстрації (задоволення позову), оскільки особа, право власності якої зафіксоване спірною державною реєстрацією, не є стороною у справі.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права притягати належного відповідача як співвідповідача, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

При цьому, якщо суд вважає, що відповідач визначений неправильно, суд може інформувати позивача про можливість заміни, але якщо позивач відповідного клопотання не подає, суд повинен розглядати справу далі і відмовляти у позові. Суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначив позивач. Однак якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто за його власним переконанням відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він може клопотати про притягнення належних або додаткових відповідачів і суд повинен це зробити.

Згідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, розглядаючи вказаний позов, на вищевказані вимоги цивільно- процесуального закону уваги не звернув, що привело до неправильного вирішення справи по суті спору.

Колегія суддів констатує, що залучати до у часті у справі належного відповідача як співвідповідача у порядку ст. 33 ЦПК України на стадії апеляційного розгляду справи неможливо.

Відповідно до положень ст.309 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.12.2016 у даній справі в частині задоволення позовних вимог слід скасувати у зв'язку з порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до Головного управління юстиції у Черкаській області, треті особи - ОСОБА_6, державний реєстратор Монастирищенської районної державної адміністрації, про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, в частині задоволення позовних вимог - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_8 до Головного управління юстиції у Черкаській області про визнання незаконною та скасування державної реєстрації за ОСОБА_6, проведеної реєстраційною службою Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області 28.07.2015, номер запису про право власності 10813280 - залишити без задоволення.

У решті рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року у даній справі - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :