Справа № 739/173/17
Номер провадження 2/739/143/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Наполова М.І.,

секретаря Шкурат О.Г.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Троїцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Троїцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про тлумачення складеного 21 квітня 2009 року ОСОБА_3, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області і зареєстрованого в реєстрі за №7 заповіту ( у подальшому тексті Заповіт) та посилаючись, як на підставу звернення до суду, на положення ст.ст.213,1256 ЦК України просить здійснити тлумачення Заповіту, при цьому « визначити обєктом спадщини згідно з заповітом право на земельні ділянки, що посвідчуються державними актами про право власності на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 на час відкриття спадщини».

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що приватний нотаріус Новгород-Сіверського районного нотаріального округу відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки при складанні та посвідченні Заповіту не було враховано, що державні акти не можуть виступати предметом заповіту (свідоцтво про право на спадщину видається на майно, а не на правовстановлюючий документ).

В с у д о в о м у з а с і д а н н і :

позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені з позовній заяві обставини. При цьому також пояснив, що буд-якого спору між спадкоємцями не існує, оскільки він є єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3.

Представник позивача - ОСОБА_2 просив задовольнити позов та, фактично посилаючись на вказані у позовній заяві доводи, висловився про наявність правових підстав для задоволення у повному обсязі заявлених позивачем вимог.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але звернувся до суду із з заявою про розгляд справи без участі представника відповідача, вказавши на визнання у повному обсязі заявлених позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав:

відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести, а згідно припису ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що померла 08 липня 2016 року ОСОБА_3, відповідно до Заповіту, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «… Державні акти на право власності на земельні ділянки заповідаю ОСОБА_1..».

19 січня 2017 року приватний нотаріус Новгород-Сіверського районного нотаріального округу відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки при складанні та посвідченні Заповіту не було враховано, що державні акти не можуть виступати предметом заповіту (свідоцтво про право на спадщину видається на майно, а не на правовстановлюючий документ).

ОСОБА_1 просить суд здійснити тлумачення Заповіту, яким (тлумаченням) «визначити обєктом спадщини згідно з заповітом право на земельні ділянки, що посвідчуються державними актами про право власності на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 на час відкриття спадщини».

Згідно припису ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу положень ст.ст. 213, 1256 ЦК України та враховуючи роз`яснення, що містяться в п.4 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - суд вважає, що правочин тлумачиться судом лише при розгляді спору, а не сам по собі (тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Отже, тлумаченню підлягає заповіт, який містить суперечність слів і понять).

Ніякого спору між спадкоємцями, через який необхідно було б тлумачити Заповіт - з матеріалів справи не вбачається, а позивач категорично констатує факт відсутності такого спору.

Крім того, текст Заповіту викладений чіткою і зрозумілою мовою, в ньому немає подвійного змісту, із заповіту чітко вбачається воля заповідача. Тому, заявленими позовними вимогами позивач, фактично, просить вийти за межі тлумачення змісту Заповіту.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки судом беззастережно встановлено безпідставність звернення позивача з вказаним позовом до суду, а обраний позивачем спосіб захисту права вочевидь не співпадає з тими правами, які позивач намагається захистити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 213, 1233, 1256 ЦК України, ст. 215 ЦПК України, а також враховуючи положення Постанови № 7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», п.4 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Троїцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про тлумачення заповіту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Наполов М.І.