Справа №: 478/194/17 провадження № 2/478/185/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року. Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Томашевський О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про встановлення земельного сервітуту мотивуючи свої вимоги обставинами, викладеними у позовній заяві.

Предявлена позовна заява ухвалою судді від 15 лютого 2017 року була залишена без руху, оскільки її було подано без додержання вимог, викладених у ч. 4 Закону України «Про судовий збір» та ч.5 ст. 119 ЦПК України, а саме: позивач не додала доказів, які свідчать про сплату нею судового збору як за подання позовної заяви 14 лютого 2017 року, так і в необхідному розмірі судового збору.

З ч. 2 ст. 121 ЦПК України вбачається, що у випадках якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, позовна заява вважається не поданою та повертається позивачеві.

23 лютого 2017 року на виконання ухвали від 15 лютого 2017 року від позивача надійшла заява з квитанцією про доплату позивачем судового збору за подання позовної заяви.

Однак позивач, частково виконав вимоги ухвали від 15 лютого 2017 року.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Як було встановлено суддею, додані до позовної заяви квитанції датовані 29 листопада 2016 року з призначенням платежів: «По газу», «По землі». Позов подано 14 лютого 2017 року.

Таким чином, надані квитанції не підтверджують сплату позивачем судового збору за подання позовної заяви 14 лютого 2017 року.

Враховуючи наведені обставини, ухвала від 15 лютого 2017 року містила дві підстави для залишення позовної заяви без руху, зокрема: надання позивачем квитанцій щодо сплати судового збору в розмірі, який не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а також відомості доданих квитанцій, які вказують, що сплата судового збору фактично відбулась за подані позовні заяви від 29 листопада 2016 року. Тобто позивач повинен був надати докази сплати судового збору в розмірі визначеному ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та за подання позовної заяви 14 лютого 2017 року.

Таким чином, вимоги ч. 5 ст. 119 ЦПК України та ухвали від 15 лютого 2017 року позивачем виконані не були.

Враховуючи, що позивачем недоліки позовної заяви в повному обсязі виправлено не було, позовна заява підлягає поверненню позивачу, що не позбавляє його права звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного та керуючись ст.121 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про встановлення земельного сервітуту - вважати неподаною та повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що після усунення умов, що були підставою для повернення заяви, позивач має право звернутися до суду повторно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_2