Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

14 листопада 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним,-

встановив:

Уточнившись з позовними вимогами ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_4 про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним.

Свій позов обгрунтовує тим, що 18 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був підписаний кредитний договір №ML-F00/163/2006 на придбання житла у розмірі 42075 дол. США.

18 липня 2006 року між ОСОБА_4 та кредитором було укладено договір поруки №SR- F00/163/2006.

Вважає кредитний договір №ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року недійсним, виходячи з наступного.

Підставою недійсності правочину (якими є і кредитні договори ) є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, про що вказано у ч.1 ст. 215 цього Кодексу.

За ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Так, оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання подій, обумовлених ним, оскільки кредитор не мав цивільної правоздатності; не виконав вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»; не дотримався вимог постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року; не використовував іноземну валюту; не здійснював банківських операцій з видачі кредитних коштів в доларах США для видачі кредиту; відсутні повідомлення кредитора про виникнення іпотечного боргу; правочин суперечить актам цивільного законодавства, оскільки не містить навіть обґрунтованих розрахунків імпортної складової ціни фінансових послуг.

Просила суд визнати недійсним кредитний договір №ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк».

Ухвалою суду від 18 липня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості співвідповідача була залучена ОСОБА_3

Ухвалою суду від 14 листопада 2017 рок, занесеною до журналу судового засідання, із складу сторін у справі за клопотанням представник позивача був виключений третя особа ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2010 року задоволено позовні вимоги АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 339842 грн. 44 коп. Крім цього вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обов'язків, свобод чи інтересів конкретної особи.

Так, 18 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк України» був укладений кредитний договір №ML-F00/163/2006.

Згідно п.1 частини 1 договору, він складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього договору, включаючи всі додатки до нього.

Згідно п.2 частини 1 договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: Розмір кредиту. Валюта кредиту - 42075 доларів США. Цільове використання кредиту: придбання нерухомого майна. Річна база нарахування процентів:360 днів в році. Сума першочергового внеску: 15% вартості нерухомого майна у відповідності до договору купівлі-продажу. Дата остаточного повернення кредиту: 19 липня 2021 року. Поточний рахунок: НОМЕР_1.

Як вбачається з п.6 частини 1 договору, інші істотні умови цього договору викладені в частині №2, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 7.2. частини 2 договору передбачено, що підписанням цього договору сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим договором.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна».

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 24 грудня 2010 року ПАТ «ОТБ Банк», яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року.

27 квітня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року.

Згідно п.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передає у повному обсязі, а ОСОБА_3 приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року, укладеним АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», в свою чергу правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та громадянкою ОСОБА_1; право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 24 грудня 20101 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Так, відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони також мають прав укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів.

За ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.627 ЦК відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст.639 ЦК йдеться, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Згідно п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що вимикають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054-1055), статті 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На момент укладення договору ОСОБА_1 не вважала положення кредитного договору неправомірними та незаконними, такими, що порушують її права, а якщо б вважала, то могла б від підписання договору відмовитися або здійснити інші заходи, направлені на недопущення порушення власних прав та інтересів. Проте, цього не було зроблено.

З матеріалів справи судом встановлено, що договір кредиту між сторонами підписаний уповноваженими особами, договір містить усі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

На переконання суду, при укладенні умов спірного кредитного договору позичальник ОСОБА_1 діяла вільно та виходила виключно з власних інтересів, рішення про вибір АКБ «Райффайзенбанк Україна» в якості контрагента та про вступ із ним у договірні відносини прийняла на власний розсуд.

Таким чином, судом встановлено, що оспорюваний договір не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинено у формі, встановленій законом; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При укладанні та підписанні договору дотримані норми чинного законодавства і вчинення порушень не встановлено. У договорі зазначені усі суттєві умови. Кредитодавець передав позичальнику грошові кошти (кредит), остання їх прийняла.

При цьому суд враховує, що заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-F00/163/2006, а саме: суму основного боргу 311653 грн. 81 коп. (що в еквіваленті станом на 9 вересня 2009 року складає 38971,34 долари США), заборгованість по відсоткам в сумі 21 669 грн. 47 коп. (що в еквіваленті станом на 9 вересня 2009 року складає 2709, 70 долари США), 4549 грн. 16 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та штраф в сумі 150 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 339842 грн. 44 коп.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки ним не надано доказів, які свідчать про те, що позивачем такий строк пропущено.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсним, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним, не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 203,215, 628,629, 638,639 ЦК України, керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 20 листопада 2017 року.

Головуючий: Р. В. Демчик