Справа № 521/1747/17
Провадження № 2/521/2594/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2017 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

За секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 із вимогою про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 19 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіним 0. М., зареєстрованим в реєстрі за № 1157, та виключення запису № 17003540 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини.

ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дарунок квартиру АДРЕСА_1. На момент отримання в дар квартири позивачу було 69 років від народження, тобто особа похилого віку, а також його дружина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, утримували житло, сплачували комунальні послуги з коштів, отриманих як пенсія. Зважаючи на вік позивача та його дружини, останні з роками все більше ставали немічними, потребували вживання лікарських препаратів за станом здоров'я, сторонньої допомоги та турботи. За період 2016 року дружина позивача все більше почала скаржитися на головну біль, біль в суглобах та спині. Це пов'язано з раніше перенесеним інфарктом. Після звернення до закладу охорони здоров'я останній необхідно було пройти ряд обстежень, зокрема Комп'ютерну томографію головного мозку.

Зважаючи на те, що в сім'ї катастрофічно не вистачає засобів для існування, сталася загроза життю та здоров'ю дружини, позивач вирішив відчужити свою квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Порадившись зі своєю дружиною а також рідними, було знайдено компромісне рішення, за яким Позивач відчужує своєму внуку - ОСОБА_2 квартиру шляхом укладення договору дарування, а останній бере на себе зобов'язання утримувати своїх бабу та діда, піклуватися про них, дбати про їх стан здоров'я, умови їх проживання. 19 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіним О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1157. Натомість запевнення відповідача про те, що він буде дбати та піклуватися про відповідача та його дружину було цинічним обманом. Позивач неодноразово просив відповідача профінансувати медичне обстеження його дружини, проте останній мав наглість ігнорувати вказані просьби. Враховуючи вкрай важке становище, позивачем було самостійно здійснено оплату проведення томографії головного мозку. До моменту звернення до суду відповідачем жодного разу не вчинено будь-яких дій, спрямованих на підтримання (поліпшення) матеріального та духовного стану позивача та його сім'ї. Шахрайські дії відповідача стали причиною прогресу хворобливого стану дружини позивача. У зв'язку з цим, ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву про часткове визнання позову, а саме: просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 19 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіним 0. М., зареєстрованим в реєстрі за № 1157, виключити запис № 17003540 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та скасувати заходи забезпечення позову. Зазначивши, що дійсно, між ним та позивачем домовленість щодо утримання ним сім'ї ОСОБА_1 була взамін на переоформлення на нього квартири за адресою: АДРЕСА_3. Проте він нікого не обманював, адже після підписання договору дарування, який позивач просить визнати недійсним, він не зміг утримувати дарувальника та його дружину через відсутність коштів. Про тяжкий матеріальний стан позивача йому було відомо. Для подальшого уникнення будь-яких непорозумінь з позивачем, позовні вимоги повинні бути судом задоволені.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про часткове задоволення позову.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених ними письмових доказів.

З 02 жовтня 1960 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 02 жовтня 1960 року, запис №1320.

20 червня 2006 року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дарунок квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 2-2053.

На момент отримання в дар квартири ОСОБА_1 було 69 років від народження, тобто особа похилого віку, а також його дружина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, утримували житло, сплачували комунальні послуги з коштів, отриманих як пенсія.

Зважаючи на вік ОСОБА_1 та його дружини, останні з роками все більше ставали немічними, потребували вживання лікарських препаратів за станом здоров'я, сторонньої допомоги та турботи.

Згідно довідки до Акту огляду МСЕК № 073755, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом II групи за загальним захворюванням.

За період 2016 року ОСОБА_4, дружина позивача, все більше почала скаржитися на головну біль, біль в суглобах та спині, що пов'язано з раніше перенесеним інфарктом.

Після звернення до закладу охорони здоров'я останній необхідно було пройти ряд обстежень, зокрема Комп'ютерну томографію головного мозку.

Зважаючи на те, що в сім'ї катастрофічно не вистачає засобів для існування, сталася загроза життю та здоров'ю дружини, ОСОБА_1 вирішив відчужити свою квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Між сторонами спору була досягнута домовленість, за якою ОСОБА_1 здійснює відчуження своєму внуку - ОСОБА_2 квартири шляхом укладення договору дарування, а останній бере на себе зобов'язання утримувати своїх бабу та діда, піклуватися про них, дбати про їх стан здоров'я, умови їх проживання.

19 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіним О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1157.

Натомість запевнення ОСОБА_2 про те, що він буде дбати та піклуватися про позивача та його дружину не було здійснено.

ОСОБА_1 неодноразово просив ОСОБА_2 профінансувати медичне обстеження його дружини ОСОБА_4, проте були проігноровані вказані просьби.

Враховуючи вкрай важке становище, ОСОБА_1 було самостійно здійснено оплату проведення томографії головного мозку, про що свідчить фіскальний чек №371001 від 24 листопада 2016 року.

До моменту звернення до суду ОСОБА_2 жодного разу не вчинено будь-яких дій, спрямованих на підтримання (поліпшення) матеріального та духовного стану ОСОБА_1 та його сім'ї.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 червня 2014 року ц справі № 6-69цс14 відсутність у особи під час укладання договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Під час розгляду даної справи ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року застосовані заходи забезпечення позову, за якими накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, заборонивши її відчуження до рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Враховуючи обставини справи, а також часткове визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне визнати позов частково обґрунтованим, визнати договір дарування квартири АДРЕСА_5 від 19 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіним О.М., зареєстрованим в реєстрі за №1157, недійсним. Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 17003540 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Суд має скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року, якою застосовані заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, знявши з неї арешт.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. ст. 16, 203, 215, 216, 229, 230, 233, 717 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 11, 88, 154, ч. 4 ст. 174, ст. ст. 213, 215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, СУД-

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 19 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіним О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1157, - недійсним.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 17003540 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року, якою застосовані заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, знявши з квартири арешт.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 640,0 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: В.К.Гуревський