Провадження № 2/522/3065/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за укладеним між ними договором позики від 20.11.2014 р. у загальному розмірі 75038,21 грн. (з яких : основний борг (сума позики) - 52614,83 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ (2630,7416 грн. за 100,00 дол. США) на 15.12.2016 р. становить 2000,00 дол. США; три проценти річних за час прострочення позики за період з 20.11.2015 р. по 15.12.2016 р. - 1683,20 грн.; пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за час прострочення позики за період з 20.11.2015 р. по 15.12.2016 р. - 20740,18 грн.), посилаючись на невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за цим договором щодо повернення суми позики у встановлений цим договором термін (а.с. 3-4, 19).

Позивач веде дану справу в суді через свого представника - ОСОБА_3, який просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов у повному обсязі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Надіслана судом судова повістка відповідачу, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, в черговий раз була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не з'являється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти, що, на думку суду, свідчить про те, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та обов'язками й ухиляється від явки до суду, чим створює штучну тяганину у справі.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 20 листопада 2014 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко А.В. за р. № 1064, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти в сумі 31690,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладання цього договору дорівнює 2000,00 дол. США.

Відповідно до п. 1 цього договору, грошові кошти за цим договором були отримані ОСОБА_2 до підписання цього договору, що підтверджується його підписом під цим договором.

Пунктом 3 цього договору передбачено, що позика надається строком до 20.11.2015 р.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання.

Проте відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобов'язання перед позивачем за згаданим договором позики від 20.11.2014 р. щодо повернення суми позики у розмірі 31690,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача сплати трьох процентів річних від суми позики у розмірі 31690,00 грн. за час її прострочення з 20.11.2015 р. по 15.12.2016 р., що становить 1435,17 грн.

Вирішуючи дану справу суд бере до уваги, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики від 20.11.2014 р. предметом позики є грошові кошти в національній грошовій одиниці України (31690,00 грн.), отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми позики в розмірі 52614,83 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ (2630,7416 грн. за 100,00 дол. США) на 15.12.2016 р. становить 2000,00 дол. США, є безпідставними.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Пункт 6 укладеного між сторонами договору позики передбачає, що у разі несвоєчасного або неповного виконання грошового зобов'язання, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю штраф в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов'язання.

З огляду на наведене та враховуючи, що умови укладеного між сторонами договору позики від 20.11.2014 р. не передбачають відповідальність у вигляді сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Вимоги про стягнення з відповідача передбаченого п. 6 договору позики від 20.11.2014 р. штрафу, позивач у даній справі не заявляв, а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог..

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., тобто пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 25.10.2005 р., що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_3, НОМЕР_4, виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.12.1999 р., що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2) заборгованість за договором позики від 20.11.2014 року у загальному розмірі 33125 (тридцять три тисячі сто двадцять п'ять) грн. 17 коп. (з яких : заборгованість за основним боргом (сумою позики) - 31690,00 грн.; три проценти річних за час прострочення суми позики з 20.11.2015 р. по 15.12.2016 р. - 1435,17 грн.), а також судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Ільченко