У Х В А Л А

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області про стягнення вихідної допомоги при звільненні за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 17 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона з 05 січня 2011 року працювала на посаді завідуючої Рождественським сільським клубом. 12 березня 2016 року розпорядженням голови Рождественської сільської ради її було звільнено з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні їй не була виплачена вихідна допомога у розмірі 4 445 грн. 60 коп., допомога при тимчасовій втраті працездатності у розмірі 305 грн. 30 коп., відпускні у розмірі 103 грн. 66 коп.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 1 721 грн. 85 коп., допомогу при тимчасовій втраті працездатності у розмірі 280 грн. 38 коп., відпускні у розмірі 103 грн. 66 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 14 березня 2016 року по 04 травня 2016 року у розмірі 2 534 грн. 63 коп., 10 тис. грн. моральної шкоди, а також стягувати по 70 грн. 40 коп. щоденно до проведення повного розрахунку.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 17 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року рішення районного суду в частині відмови в позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час затримки виплати вихідної допомоги в сумі 2 303 грн. 79 коп. та моральну шкоду у розмірі 150 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що повний розрахунок при звільненні з ОСОБА_3 проведено у передбачені законом строки.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що вихідна допомога при звільненні була виплачена позивачеві не в день звільнення, а 22 квітня 2016 року, тобто через 41 день, що є підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, який обчислено виходячи із заробітної плати двох місяців, що передували звільненню, та моральної шкоди. Інші вимоги, а саме щодо невиплати відпускних сум та лікарняних позивачкою не доведено.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 05 січня 2011 року ОСОБА_3 працювала на посаді завідуючої Рождественським сільським клубом. 12 березня 2016 року розпорядженням голови Рождественської сільської ради її було звільнено з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на те, що при звільненні їй не була виплачена вихідна допомога, допомога при тимчасовій втраті працездатності та відпускні, що є підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримку розрахунку при звільненні, а також моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не встановив середньоденну заробітну плату позивача, не навів розрахунку середньоденної заробітної плати та не вказав на підставі чого дійшов висновку про те, що вона складає 56 грн. 19 коп., не вказав нарахованої ОСОБА_3 у січні-лютому 2016 року заробітної плати та точної кількості фактично відпрацьованих протягом двох місяців робочих (календарних) днів, хоча такі реквізити є необхідними для визначення середньоденного (годинного) заробітку.

Крім того, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про взаємозалік недорахованих сум при звільненні та безпідставно виплачених ОСОБА_3 коштів, оскільки стягнення безпідставно виплачених при звільненні коштів не є предметом спору у цій справі.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У порушення наведеної норми процесуального права апеляційний суд розглянув уточнені на стадії апеляційного провадження вимоги позивача, що свідчить про те, що суд апеляційної інстанції припустився порушень норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова