АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3708/17 Справа № 208/1293/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Посунся Н.Є.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ПП "Вогник" в особі директора ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ПП "Вогник" в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_4, треті особи Управління головного архітектора міста Дніпродзержинська та ОКП "Дніпродзержинське БТІ" про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП "Вогник" в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_4, треті особи Управління головного архітектора міста Дніпродзержинська та ОКП "Дніпродзержинське БТІ" про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить суд визнати право власності на торговий павільйон.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до рішення Дніпродзержинської міської ради від 23.12.2004 року № 467-17/ІУ було укладено договір оренди земельної ділянки. В 2011 році відповідачами було замовлено робочий проект торгового павільйону по пр. Леніна, 32-А в м. Дніпродзержинську, але до кінця проект доведено не було у звязку з відсутністю коштів. 27.06.2012 року між позивачем та відповідачами було укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого кожен з учасників договору вніс по 30000,00 грн. для завершення споруди торгового павільйону та одержання у власність зазначеного обєкту. На сьогоднішній день позивач та відповідачі цей пункт договору виконали, але в подальшому усі будівельні роботи, придбання будівельних матеріалів, замовлення всієї технічної документації (розрахунків, висновків) проводилось лише за рахунок позивача. Затрати перевищили внесок в спільну діяльність, позивач вклав, ще додатково 36297,00грн. в будівництво торгового павільйону та провів будівельні роботи по будівництву торгового павільйону, що підтверджується доданими квитанціями до матеріалів справи. Після закінчення будівництва торгового павільйону, позивач звернувся до відповідачів з пропозицією, щодо визначення права власності на торговий павільйон, який розташований по пр. Леніна 32-А, в м. Дніпродзержинську, оскільки згідно п.1 договору спільної діяльності учасники договору повинні одержати у власність зазначений обєкт, після проведення переговорів між позивачем та відповідачами, відповідачі не зважаючи на те, що позивачем було проведено будівництво з додатковими затратами відмовилися передати йому у власність торговий павільйон з літнім майданчиком, який розташований по пр. Леніна 32-А, в м. Дніпродзержинську.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2013 року позов ОСОБА_3 до ПП «Вогник» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на торговий павільйон, загальною площею 67,4 кв.м., до складу якого входить; торговий зал 65,5 м.кв., санвузол 1,9 кв.м., площа настройки 79,9 кв.м., який розташований по пр. Леніна 32-А, в м. Дніпродзержинську, з подальшою реєстрацією у відповідних органах державної реєстрації та отриманням окремої юридичної адреси на торговий павільйон.

У апеляційній скарзі ПП «Вогник» в особі директора ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Дніпродзержинської міської ради від 23.12.2004 року № 467-17/ІУ було укладено договір оренди земельної ділянки, державна реєстрація від 17.02.2005 р. № 02043, загальною площею 0,2704 га.

У 2011 році відповідачами було замовлено робочий проект торгового павільйону по пр. Леніна, 32-А в м. Дніпродзержинську, але до кінця проект доведено не було.

07 червня 2012 року відповідачі звернулись до позивача з пропозицією інвестування коштів в будівництво торгового павільйону по пр. Леніна, 32-А в м. Дніпродзержинську. В той же день 27.06.2012 року між позивачем та відповідачами було укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого кожен з учасників договору вніс по 30000,00 грн. для завершення споруди торгового павільйону, що розташований за адресою Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна будинок 32 А та одержання у власність зазначеного обєкту.

Позивач звернувся до відповідачів, щодо передачі йому права власності на торговий павільйон з літнім майданчиком, який розташований по пр. Леніна б.32-А, в м. Дніпродзержинську, оскільки згідно договору інвестування, відповідачі повинні передати у власність позивачу це нерухоме майно, але відповідачі відмовилися передати у власність позивачу торговий павільйон з літнім майданчиком.

Згідно до технічного висновку Державного проектного інституту «Дніпродзержинськцивільпроект» (ліцензія АВ № 555766 від 19.10.2010р) про наслідки обстеження будівельних конструкції та можливості подальшої експлуатації торгового павільйону самовільно збудованого торгового павільйону, розташованого по пр. Леніна б.32-А в м. Дніпродзержинську, в конструкції фундаменту, внутрішніх, зовнішніх стін, перекриття, покриття та покрівлі, а також у вузлах їх зєднання небезпечні пошкодження та деформації відсутні, конструкції знаходяться у задовільному стані, що відповідає категорії К-ІІ, за технічними характеристиками відносяться до ІІІ ступеню капітальності та ІІІ ступеню по пожежній безпеці, будівництво виконано без порушення діючих будівельних норм та правил, конструкції придатні для подальшої небезпечної багаторічної експлуатації.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 керувався ст. 331 ЦК України та виходив з того, що він самостійно створив (збудував) спірне нерухоме майно, будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу збудованого обєкту з боку відповідачів, третіх осіб по справі відсутні, а згідно ст. 328 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом.

Крім того, суд першої інстанції, вважав за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_3 щодо визнання його права власності на збудоване нерухоме майно таким, що підлягає державній реєстрації відповідним органом та отриманням окремої юридичної адреси, оскільки за результатами обстеження вказаного павільйону встановлено, що прийняття в експлуатацію об'єкта полягає у визначенні готовності об'єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність павільйону до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 09.07.2014 № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом обєкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність обєкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Відповідно до ч. 1 ст.122 ЗУ України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порушення інтересів держави в особі Дніпродзержинської міської ради полягають в тому, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, порушив інтереси власника земельної ділянки - Дніпродзержинської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під спірним нерухомим майном

Дніпродзержинська міська рада, як власник самовільно забудованої земельної ділянки, всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України, не залучена до участі у справі в якості відповідача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо залучення до участі у справі вищезазначеної сторони, а тому, не залучення її під час розгляду справи у суді першої інстанції є перешкодою до ухвалення апеляційною інстанцією рішення.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги позивача за зустрічним позовом, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо прав інших осіб, без їх залучення до справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд застосував до спірних правовідносин положення ст. 328, ч. 1 ст. 331, ст. 392 ЦК України, які спірні правовідносини не регулюють та не можуть бути підставою для задоволення зустрічних позовних вимог.

Судом не застосовано до спірних правовідносин положення ч. 2, 3 ст. 331, ст. 375, 376 ЦК України та не надано жодної правової оцінки тому, що спірне нерухоме майно фактично є самовільним будівництвом та визнання права власності на нього можливе лише за умови введення його в експлуатацію в установленому законом порядку.

Як визначено ч. ч. 5, 8 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінчено го будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. А як убачається з матеріалів справи, а саме договору оренди земельної ділянки від 11 лютого 2005 року (а.с.8), цільовим призначенням земельної ділянки, яка передана в оренду є : землі для іншої комерційної діяльності (1.11.16), а не для будівництва, для розміщення будинку побуту, під проходами, проїздами, площадками.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Крім того, спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації, а тому не є створеним в розумінні ст. 331 ЦК України, що також виключає можливість визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПП "Вогник" в особі директора ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2013 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПП "Вогник" в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_4, треті особи Управління головного архітектора міста Дніпродзержинська та ОКП "Дніпродзержинське БТІ" про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т. П. Красвітна

ОСОБА_5