Справа № 308/9915/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Матіко Я.Ю.

за участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що 12.07.2016 р. о 17 год 30 хв в м. Мукачево по вул. Матросова відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «BMW X6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Позивач вказує, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ОСОБА_4 ОСОБА_5 дорожнього руху , за що постановою Мукачівського міськрайонного суду від 03.08.2016 р. ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні ДТП та визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення.

Внаслідок даної пригоди потерпіла особа - позивач ОСОБА_1 зазнав матеріальних збитків завданої ушкодженням автомобіля, у розмірі вартості автомобіля «ЗАЗ 110207». Позивач вказує, що автомобіль придбаний 04.06.2004 року за ціною 14690,00 грн., що за курсом НБУ станом на 03.06.2004 року становило 2760,00 доларів США, а сума 2760,00 доларів США переведена в гривні станом на 22.08.2016 року складає 69 469,20 грн., що і становить вартість автомобіля на 22.08.2016 року. Позивач вказує, що автомобіль був в ідеальному технічному справному стані, не перебував на ремонті, а оскільки автомобіль розбитий вщент, передня частина автомобіля повністю ушкоджена, автомобіль не буде відновлений до попереднього стану , просить стягнути з відповідача на його користь вартість нового автомобіля в сумі 69 469,20 грн., щоб відновити його порушене право шляхом купівлі нового автомобіля.

Окрім майнової шкоди, завданої ушкодженням автомобіля позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, йому завдано також ушкодження здоровю через що він змушений був лікуватися в Ужгородській міській клінічній лікарні та купляти ліки на придбання яких витратив 2145,36 грн.

Оскільки позивачу завдано матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, а водій автомобіля марки «BMW X6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 визнана винною у скоєнні ДТП, в добровільному порядку відповідач ОСОБА_4 завдану шкоду не відшкодувала, з посиланням на викладене, а також на норми ст.ст. 386 ч.3, 1167,1187 ЦК України, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму завданих матеріальних збитків в розмірі 69 469,20 грн. + витрати на ліки в розмірі 2145?36 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 50000, 00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок пошкодження свого майна , в силу віку і стану здоровя йому важко пересуватися, а відсутність автомобіля повністю паралізувала його життєдіяльність , втрачено почуття спокою.

Окрім того, позивач вказує на приписи ч.3 ст. 386 ЦК , згідно якої власник, права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди . Оскільки автомобіль марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить йому на праві приватної власності просить вимоги позову задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в межах позовної заяви в повному обсязі, просив їх задоволити з підстав та мотивів викладених у позові. Окрім того вказав, що після дорожньо-транспортної пригоди , чоловік відповідачки по справі , скориставшись послугою евакуації автомобіля , відвіз його автомобіль до автомайстерні. Вказав, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить його сестрі ОСОБА_6 У звязку із ушкодженням автомобіля просить стягнути з відповідача вартість автомобіля до аварії, оскільки не має бажання користуватись пошкодженим автомобілем. Вказав, що чоловік відповідачки по справі, надав йому грошові кошти в сумі 2000,00 грн. коли він знаходився у лікарні. Пояснив суду, що розмір завданої моральної шкоди обґрунтовує тим, що протягом тривалого часу позбавлений можливості використовувати транспортний засіб, чим порушено звичний життєвий уклад. Крім того, він є пристарілою людиною, йому важко пересуватися, а відсутність автомобіля повністю паралізувала його життєдіяльність .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Пояснила, що дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача по справі , відбулась з вини відповідача по справі, що стверджується постановою суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях. Надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Зокрема вказав на те, що відсутні підстави для задоволення позову. Просив врахувати ту обставину, що відповідачем в добровільному порядку було відремонтовано автомобіль марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується нарядом замовленням від 22.07.2016 року. Власник автомобіля марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не застрахував цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу . Окрім того звернув увагу суду на те, що позивач не є власником транспортного засобу, а відтак у позивача немає правових підстав на стягнення грошових коштів за заподіяну шкоду майну гр-ки ОСОБА_6 Крім того, вважає вимоги позивача про стягнення моральної шкоди необгрунтованими, позивач не привів дані про розрахунок моральної шкоди. Просив відмовити в задоволені позову.

З показів допитаної за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_6 вбачається, що позивач ОСОБА_1 є її рідним братом. 13 років назад ОСОБА_1 придбав автомобіль марки «ЗАЗ 110207», який зареєстровано на неї, однак користується автомобілем ОСОБА_1

Жодних клопотань про залучення ОСОБА_6 як власника автомобіля до участі у справі в якості третьої особи від сторін не надходило.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, покази свідка, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, 12.07.2016 р. о 17 год 30 хв в м. Мукачево по вул. Матросова відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «BMW X6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, яка керуючи автомобілем не переконалася в тому що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належному ОСОБА_6 значних механічних пошкоджень.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 (а.с.41).

Постановою Мукачівського міськрайонного суду від 03.08.2016 р. у справі № 303/ 4376/ 16-п ОСОБА_4 визнано винною, у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні ДТП, що мало місце 12.07.2016 року та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмір 340 грн. в дохід держави. /а.с.38/

Згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_4 у вчиненні 12.07.2016 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України доведення не потребує.

Як встановлено судом, відповідачем ОСОБА_4 в добровільному порядку відремонтовано транспортний засіб «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується наряд-замовленням від 22.07.2016 року на надання послуг з ремонту автомобіля , виданого ФОП ОСОБА_7

Відповідно до наряд-замовлення від 22.07.2016 року на надання послуг з ремонту автомобіля , виданого ФОП ОСОБА_7 вартість виконаних робіт становить 12 970,00 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 22.07.2016 року, проведено роботи з відновлювального ремонту транспортного засобу «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на суму 12 970,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 22.07.2016 року відповідачем ОСОБА_4 оплачено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 12 970,00 грн.

Жодних доказів того, що відповідальність власників транспортних засобів на момент ДТП, була застрахована в СК суду не надано.

До спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК України.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної, а також шкода, завдана майну фізичної, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичноїабо юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір .

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди завданої ушкодженням автомобіля позивач покликається на вартість автомобіля марки «ЗАЗ 110207» станом на 03.06.2004 року в сумі 14690,00 грн., що за курсом НБУ станом на 03.06.2004 року становило 2760,00 доларів США, а сума 2760,00 доларів США переведена в гривні станом на 22.08.2016 року складає 69 469,20 грн., що і становить вартість автомобіля на 22.08.2016 року.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії рахунку-фактури № 811700-543 від 03.06.2004 року, яка складена при придбанні автомобіля марки «ЗАЗ 110207» , повна вартість цього транспортного засобу склала 14690,00 грн. ( а.с.48)

Вказані обставини підтверджуються також видатковою накладною № 436 від 04.06.2004 року (а.с.49)

За рекомендаціями постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» викладених у п.14 - при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За рекомендаціями постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону №1961-IV, який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особа-ми, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонттранспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Доказів про те, що автомобіль марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , дійсно у встановленому законом порядку утилізований позивач суду не надав; як і не довів належними та допустимими доказами, зокрема шляхом проведення відповідно до вимог чинного законодавства експертизи, обставини того, що ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим, оскільки витрати на його ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, або є технічно неможливим, що має наслідком визнання його фізично знищеним.

Позивач звертаючись до суду з вимогами про відшкодування вартості автомобіля, не довів належними доказами факт не можливості використання за призначенням транспортного засобу. Навпаки вказані обставини спростовуються даними акту виконаних робіт від 22.07.2016 року , щодо проведення відновлювального ремонту транспортного засобу.

На адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі судову автотоварознавчу експертизу для визначення вартості матеріальних збитків , заподіяних транспортному засобу марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок скоєної дорожньо-транспортної пригоди.

Проте, під час вирішення судом даного клопотання в судовому засіданні, позивач та його представник відмовились від заявленого клопотання і просили суд не вирішувати дане клопотання, а прийняти рішення з приводу заявлених вимог на підставі наявних в справі доказів.

Таким чином, реалізуючи надане позивачу право самостійно розпоряджатися своїми процесуальними правами, позивач в судовому засіданні заявив про відмову від заявлення клопотання про призначення у справі судову автотоварознавчу експертизу для визначення вартості матеріальних збитків.

Оскільки обов'язок доведення розміру шкоди у будь-якому випадку лежить на позивачу, а позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру завданих збитків, відмовився від визначення завданих збитків шляхом проведення судової експертизи , а відтак і обрахувати розмір реальних збитків без проведення судової експертизи для визначення розміру завданої шкоди є неможливо, отже у задоволенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сум і 69 469,20 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Жодних доказів того, що відновлювальний ремонт автомобіля марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є недоцільним, або неможливим до суду не надано.

Окрім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання автомобілю марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 механічних пошкоджень із зазначенням виду механічних пошкоджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків в сумі 69 469,20 грн. ,суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

З огляду на викладене , враховуючи те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів спричинення відповідачем по справі матеріальних збитків в сумі 69 469,20 грн. суд приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині не доведені позивачем, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Доводи представника відповідача про те, що оскільки позивач не є власником транспортного засобу марки «ЗАЗ 110207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а відтак не має правових підстав для стягнення грошових коштів за шкоду завдану майну гр-ки ОСОБА_6, на думку суду не заслуговують на уваги виходячи з наступного.

Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 ОСОБА_5 дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Вказана правова позиція викладена також у п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на ліки в сумі 2145,36 грн., суд виходить з наступного.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної шкоди понесених позивачем витрат на придбання необхідних медикаментів.

Так, позивачем на підтвердження заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди понесених витрат на придбання необхідних медикаментів , надано суду виписку з Ужгородської центральної клінічної лікарні № 7786/477 з встановленим діагнозом , згідно якої позивач знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні з 16.07.2016р. по 29.07.2016р. та фіскальні чеки, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, на загальну суму 2146,38 гривень , що підтверджують факт придбання ліків.

Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог в частині стягнення витрат на придбання ліків,суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог, а відтак в цій частині позовні вимоги є доведеними та підлягають до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до вимог ст. 23 ЦК України суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини особи яка завдала моральної шкоди та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Відповідно до ст. 23 ч. 2 п.3 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 23 ч. 2 п.1 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ч.ч.3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування.

Суд вважає, що у зв'язку із фізичним болем та стражданнями, яких позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо транспортної пригоди та пошкодженням майна позивача йому спричинена і моральна шкода. Враховуючи суть позовних вимог, тривалість моральних страждань позивача , час та зусилля, витрачені для відновлення порушених прав позивача, необхідність змін звичного способу життя позивачем після ушкодження здоровя та пошкодження автомобіля, суд виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості визначає розмір моральної шкоди в 5000, 00грн. , задовільняючи частково позовні вимоги в цій частині.

Визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 50 000,00 грн, є, безспірно завищеним, не доведеним та не обґрунтованим.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку до часткового задоволення заявлених позовних вимог з підстав та мотивів викладених вище.

Враховуючи те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, мають бути розподілені пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.

Згідно норм ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема витрати на правову допомогу. Розмір витрат повязаних з правовою допомогою розраховується у відповідності до положень ЗУ Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011р. Згідно ст. 1 вказаного закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 ро-ку № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на пра-вову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях84,88,89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Проте, позивачем не надано до суду належних доказів про оплату правової допомоги у відповідності до положень ЗУ Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та не надано розрахунку таких витрат, а відтак вимога позивача про відшкодування понесених витрат на правову допомогу до задоволення не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 22, 23,509,511,636,1166,1167,1187 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 2146,38 ( дві тисячі сто сорок шість ) гривень ( тридцять вісім) копійок та суму завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 ( пять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 96,46 (девяносто шість ) гривень 46 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8