Справа № 451/1156/13 Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/783/1081/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю:представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Радехівської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні та розпорядження власністю будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_6, ОСОБА_7 у користуванні та розпорядженні належним їм на праві приватної власності будинком №7 на вул. Коцюбинського в м. Радехові Львівської області.

Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з будинку №7 на вул. Коцюбинського в м. Радехові Львівської області..

Зобов'язано ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знятися з реєстрації за адресою: Львівська область, м. Радехів, вул. Коцюбиського, 7.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. Апелянт вказує, що суд порушив вимоги процесуального закону, який регламентує процедуру доказування.

Просить скасувати рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись про неможливість бути присутнім через хворобу апелянта, однак доказів поважності своєї неявки не подав, що дає можливість апеляційному суду право у відповідності вимог ст..27, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у її відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що співвласниками спірного будинку є ОСОБА_6, якому належить на праві приватної власності належить 11/12 частин та ОСОБА_7, якому на праві приватної власності належить 1/12 частина, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17298715 від 09.01.2008 року та №36412815 від 26.11.2012 року.

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 проживають у спірному будинку з дозволу попереднього власника ОСОБА_11, як члени її сімї. На вселення до ОСОБА_3 її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та в подальшому - ОСОБА_5 згідно закону згоди власника не потрібно.

12.05.2006 року ОСОБА_11 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 048907.

Після смерті ОСОБА_11 відповідачі продовжують проживати в будинку та несуть витрати з його утримання та ремонту.

Відповідачі не є членами сім"ї нових власників будинку позивачів по справі, а тому останні просять виселити з нього, згода на проживання в ньому попереднього власника будинку не дає підстав вважати, що при зміні власника, останній зобов'язаний надавати можливість таким особам користуватися його власністю. Добровільно відповідачі виселитись не бажають, чим чинять позивачам перешкоди у розпорядженні своїм майном.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 2 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 березня 2014 року по даній цивільній справі в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивачів.

Постановою Верховного Суду України від 05.11.2014 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2014 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2014 року рішення Радехівського районного суду Львівської області від 2 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 березня 2014 скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правової позиції викладеної в вищезгаданій постанові ВСУ №6-158цс14 від 05 листопада 2014 року відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 проживають в спірному будинку з дозволу попереднього власника ОСОБА_11, як члени її сім`ї, а остання 12.05.2006 року померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ №048907, таким чином припинення права власності ОСОБА_11, відсутність договору з новими власниками спірного будинку припиняє право членів сім`ї ОСОБА_11 на користування цим житлом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановляючи рішення, правильно застосував норми процесуального та матеріального права, а тому приходить до висновку, що підстави для скасування рішення районного суду відсутні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 Іванівни- відхилити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді