Справа № 476/752/16-ц
Провадження № 2/476/16/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2017 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді Чернякової Н.В.

при секретарі Козаченко Л.М.

за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Єланець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В :

07.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивує тим, що вона надала у борг відповідачці грошові кошти у розмірі 650 доларів США з терміном повернення до 11.11.2015 року, що підтверджується складеною відповідачкою заявою про отримання коштів, справжність підпису відповідачки у якій посвідчено нотаріусом. Відповідачка повернула їй частину боргу у розмірі 200 доларів США, а іншу частину боргу повертати відмовляється.

Посилаючись на порушення відповідачкою ст. ст. 1047, 1049 ЦК України, просила суд стягнути з відповідачки на її користь 450 доларів США боргу, що становить 11519,69 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 345,59 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість та у письмових запереченнях проти позову зазначила, що між нею та позивачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири, який замінено позиковим зобов'язанням. Вважає, що будь-яких боргових зобов'язань між нею та позивачкою не виникло, так як, за виданою нею заявою від 05.11.2015 року будь-яких коштів позивачкою їй не передавалося, а тому договір позики між нею та позивачкою є неукладеним та таким, що не породжує будь-яких правових наслідків.

В судовому засіданні представник відповідачки проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши сторони, їх представників, свідка, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Як вбачається зі ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 зобов'язалася до 11.11.2015 року повернути ОСОБА_1 взяті у неї в борг 650 доларів США, що підтверджується заявою відповідачки від 05.11.2015 року, справжність підпису якої в заяві посвідчено державним нотаріусом Єланецької державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 (а. с. 6).

В ході розгляду справи ОСОБА_1 вказала, що частину боргу в розмірі 200 доларів США ОСОБА_3 їй повернула, а решту - 450 доларів США повертати відмовилася.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Надана до суду нотаріально посвідчена заява відповідачки від 05.11.2015 року містить усі необхідні реквізити, а саме: сторони позикового зобов'язання, їхні анкетні дані, грошову суму, яка передавалася та отримувалася, дату передання та повернення коштів та особистий підпис позичальника, а тому суд вважає, що вказаний документ за своєю суттю є розпискою, який містить всі необхідні умови отримання позичальником коштів та обов'язок їх повернення у встановлений строк.

До того ж, відповідачкою не заперечується факт видання позивачці вказаної заяви від 05.11.2015 року, натомість, нею заперечується факт передання їй коштів за вказаною заявою. Проте, суд вважає, що відповідачкою не надано до суду належних доказів того, що вона не отримувала вказані кошти, а тому приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, мають ознаки договору позики. При цьому, факт укладення договору, його умови, факт отримання грошових коштів, а також факт невиконання боржником зобов'язань щодо повернення позики підтверджені борговими зобов'язаннями відповідачки та знаходженням боргового документу у позивачки.

В ході судового розгляду відповідачка неодноразово вказувала на те, що між нею та позивачкою виникли відносини з приводу купівлі-продажу квартири, при цьому, як слідує зі слів відповідачки між ними існувала домовленість щодо сплати коштів за придбання квартири частинами. Заяву від 05.11.2015 року вона вимушена була підписати під примусом та через погрози позивачки припинити виниклі зобов'язання щодо купівлі-продажу квартири та побоювання втратити вже сплачену суму в рахунок вартості квартири. Проте, позивачкою заперечується факт виникнення боргу внаслідок порушення відповідачкою строків розрахунку за договором купівлі-продажу квартири, а відповідачкою на підтвердження даного факту до суду не надано належних доказів.

В силу приписів ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. На цій підставі пояснення свідка ОСОБА_6 щодо існування між сторонами відносин, що виникли з приводу купівлі-продажу квартири, суд не може врахувати як належні і допустимі докази.

З надано до суду договору купівлі-продажу квартири від 05.11.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Єланецької державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 та зареєстрованим в реєстрі за № 656, вбачається, що вказаний договір укладено між відповідачкою та іншою особою щодо квартири, яка знаходиться за адресою: с.м.т. Єланець, АДРЕСА_1 (а. с. 28-29). Право власності на вказану квартиру зареєстровано на даний час за відповідачкою (а. с. 30).

Крім того, надані відповідачкою до суду розписки, видані позивачкою чоловікові відповідачки ОСОБА_6 27.10.2015 року (а. с. 26) та 14.12.2015 року (а. с. 27), де зазначено, що позивачкою отримано 800 доларів США в рахунок сплати відсотків за невиплачену суму за купівлу квартири та 200 доларів США в рахунок боргу за придбання квартири, не доводять відсутність боргових зобов'язань відповідачки перед позивачкою, так як, вищевказана розписка може свідчити про існування договірних відносин між ОСОБА_1 та іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, а також наявність у позивачки боргового документу, суд приходить до висновку, що відповідачка не виконала у повному обсязі взяті на себе зобов'язання щодо повернення позивачці суми позики у розмірі 450 доларів США, а тому вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, що і було зроблено сторонами. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, саме у національній валюті України підлягає стягненню борг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 14 від 2 липня 2014 року (справа № 6-79-цс), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, суд вважає, що гривневий еквівалент неповернутої позики в розмірі 450 доларів США за курсом НБУ на день звернення до суду становить 11519,69 грн (а. с. 7).

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачки трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, що становить (11519,69х0,03)=345,59 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Враховуючи надану позивачкою квитанцію до прибуткового касового ордера від 01.12.2016 року щодо наданої їй правової допомоги (а. с. 10), суд вважає, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 2000 грн. в рахунок відшкодування понесених позивачкою витрат на правову допомогу.

Крім того, при подачі позовної заяви позивачкою було сплачено 551,20 грн. судового збору (а. с. 17). Так як, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню 551,20 грн. у рахунок відшкодування витрат щодо сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИ Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 450 (чотириста пятдесят) доларів США, що еквівалентно 11519 (одинадцять тисяч пятсот девятнадцять) грн. 69 коп., 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 345 (триста сорок пять) грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 2000 (дві тисячі) грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Єланецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Чернякова