Ухвала

іменем україни

23 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 11 лютого 2016 року, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до «ПАТ «КБ «Надра»» про визнання кредитного договору від 11 січня 2007 року № 8/2007-Ф удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину, а саме: вважати, що кредит був наданий у національній валюті в сумі 404 тис. грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 11 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову про визнання кредитного договору удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину, зазначав наступне.

30 грудня 2006 року між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 890 760 грн, які продавець отримала від покупця під час підписання цього договору.

11 січня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та позичальником ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 8/2007-Ф, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 80 тис. доларів США. Кредит надавався для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 30 грудня 2006 року № 11515, укладеним між позичальником ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Відсотки за користування кредитом розраховувалися на підставі відсоткової ставки у розмірі 11,74 % річних зі строком повернення кредиту - до 11 серпня 2028 року.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, 12 січня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Згідно із заявою на видачу готівки від 12 січня 2007 року № NL-100 ОСОБА_4 на відкритий позичковий рахунок № НОМЕР_1 у валюті USD надано 80 тис. доларів США кредиту (в еквіваленті 404 тис. грн).

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_4 протягом 2007-2015 років здійснював погашення існуючої заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема і щодо видачі та отримання валютного кредиту. ОСОБА_4 не надано жодних доказів того, що оспорюваний кредитний договір є удаваним.

У жовтні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, зазначаючи, що відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав, що рахунок № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ «КБ «Надра» на підставі кредитного договору від 11 січня 2007 року № 8/2007-Ф, є поточним, тому не вбачав порушень в порядку видачі готівкових кредитних коштів в іноземній валюті. 15 вересня 2016 року із висновку бухгалтерсько-фінансової експертизи від 12 вересня 2016 року № 459/16-22, проведеної Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, йому стало відомо, що зазначений рахунок не є поточним, а є позичковим. Видача готівки іноземної валюти з рахунку № НОМЕР_2 є порушенням п. 4 глави 3 розділу 3 Інструкції «Про касові операції у банках України». Також даним висновком бухгалтерсько-фінансової експертизи було встановлено, що рахунок № НОМЕР_3, відкритий ОСОБА_7 у ПАТ «КБ «Надра» на підставі кредитного договору від 11 січня 2007 року № 8/2007-Ф, також не є поточним рахунком, тому приймання готівки іноземної валюти на рахунок № НОМЕР_3 є порушенням п. 3 глави 2 розділу 3 Інструкції «Про касові операції у банках України». Крім того, у зазначеному висновку було зазначено, що заява на видачу готівки від 12 січня 2007 року № NL-100 не є належним первинним документом, оскільки заяву оформлено з порушенням вимог п. 4 глави 3 Інструкції «Про касові операції у банках України», тому встановити валюту, у якій були видані кредитні кошти, неможливо.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки наведенні заявником обставини не є нововиявленими, були відомі позивачу під час розгляду справи та були предметом судового розгляду.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання кредитного договору удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину та в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, правильно застосувавши норми матеріального права: ст. ст. 192, 235, 524, 533, 627, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 11 лютого 2016 року, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко