У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 вересня 2015 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 01 серпня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) укладено договір банківського вкладу № SAMDNFF18 «Депозит плюс на 12 місяців», сума вкладу за яким становить 7 000 доларів США терміном до 01 серпня 2014 року включно з нарахуванням 8 % річних на картку 5168 7420 6125 8079, а також 1 % в якості бонусу на картку «GOLD Бонус плюс», строком дії до травня 2017 року. Після закінчення строку дії договору вона звернулась до банку з вимогою про повернення вкладу, у відповідь на яку відповідач повідомив, що банк припинив роботу на окупованій території (де було укладено договір), у зв'язку з чим відповідальність за порушення її прав покладається на державу, що здійснює окупацію. Позивач вважає дії банку протиправними, а тому просила суд зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй 8 % річних за користування вкладом до моменту повернення повної суми згідно з умовами договору банківського вкладу; стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 7 000 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 67,30 доларів США, витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 гривень та 5 000 гривень компенсації за завдану моральну шкоду. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 16 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження внесення готівки на відповідний рахунок банку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані рішення не відповідають. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що на запит суду щодо надання відомостей про укладення договору, зарахування депозитних коштів чи їх повернення за договором,банк повідомив, що у зв'язку з відсутністю доступу до договорів з клієнтами на паперових та електронних носіях філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» не має можливості надати інформацію щодо стану депозитного рахунку та вкладених коштів на ньому. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Взявши до уваги доводи банку, суд першої інстанції при цьому не перевірив належним чином обставини, якими обгрунтовувались позовні вимоги стосовно факту укладення договору банківського вкладу та внесення коштів, чи видавався позивачу документ, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту на підтвердження укладення договору, не з'ясував інформацію про рух коштів за договором, а також чи нараховувались на картку 5168 7420 6125 8079 відповідно до умов договору, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, що залишилось поза увагою апеляційного суду при перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович Попович