Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури м. Хмельницького, прокуратури у Хмельницькій області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року, та касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовано тим, що 14 липня 2010 року позивача затримано працівниками Хмельницького МВ УМВС України у Хмельницькій області за підозрою у вчиненні 26 лютого 2010 року розбійного нападу та пред'явлено обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України. Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вищезазначеного злочину. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05 вересня 2012 року зазначений вирок скасовано, справу направлено для додаткового розслідування прокурору м. Хмельницького, а позивача звільнено з-під варти в залі апеляційного суду.

Постановою Хмельницької місцевої прокуратури від 10 травня 2016 року провадження № 000025 відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, закрито у зв'язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Позивач вказував, що в результаті протиправних дій працівників органів досудового розслідування СВ Хмельницького МВ УМВС України у Хмельницькій області та прокуратури м. Хмельницького він безпідставно перебував під вартою з 14 липня 2010 року по 05 вересня 2012 року (2 роки 1 місяць та 22 дні).

На підставі викладеного та з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог від 05 травня 2016 року ОСОБА_3 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь 135 475 грн 33 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду; 3 млн грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 68 313 грн 33 коп. на відшкодування майнової шкоди та 34 450 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього - 102 763 грн 03 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2016 року виправлено арифметичну помилку у рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року та визначено на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 36 250 грн.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року та ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2016 року скасовані.

Вирішено стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконної діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь ОСОБА_3 37 313 грн 33 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У частині вимог про відшкодування майнової шкоди провадження у справі закрито.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08 липня 2016 року виправлено описку у третьому абзаці резолютивної частини ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року щодо суми відшкодування моральної шкоди позивачу, а саме: замість 37 313 грн зазначено 101 403 грн 33 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог і закриття провадження у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 липня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 2 ст. 337 ЦПК України передбачено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення суду апеляційної інстанції відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що 14 липня 2010 року ОСОБА_3 було затримано працівниками Хмельницького МВ УМВС України у Хмельницькій області за підозрою у вчиненні 26 лютого 2010 року розбійного нападу та пред'явлено обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вищевказаного злочину.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05 вересня 2012 року зазначений вирок скасовано, справу направлено для додаткового розслідування прокурору м. Хмельницького, а ОСОБА_3 звільнено з-під варти в залі апеляційного суду.

Таким чином, установлено, що у справі тривалий час велося слідство, виносились вироки, за цей період ОСОБА_3 перебував під вартою із 14 липня 2010 року по 05 вересня 2012 року (2 роки 1 місяць та 22 дні).

Постановою Хмельницької місцевої прокуратури від 10 травня 2016 року провадження № 000025 відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, закрито у зв'язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок апеляційного суду про те, що оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати, то він має право на відшкодування шкоди, визначеної вказаним законом.

Разом із тим апеляційний суд правильно виходив із наступного.

Згідно зі ст. 3 вказаного вище Закону громадянинові відшкодовуються: заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Порядок відшкодування шкоди як матеріальної так і моральної визначений ст. ст. 12, 13 вказаного Закону.

Розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в п. п. 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку (ст. 12 вказаного Закону).

Враховуючи те, що кримінальне провадження було закрито на стадії розслідування постановою Хмельницької місцевої прокуратури від 10 травня 2016 року, тому правильним є висновок апеляційного суду про закриття провадження у справі у частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, адже питання щодо відшкодування понесених матеріальних витрат до компетенції суду не відноситься, а Законом передбачено спеціальний порядок для її відшкодування.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд правильно послався на ст. 13 вказаного Закону, згідно з якою питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Так, установивши, що ОСОБА_3 перебував під слідством та судом із 14 липня 2010 року по 10 травня 2016 року, тобто 5 років 9 місяців 28 днів, та з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», яким визначено розмір мінімальної заробітної плати, який становить 1 450 грн, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визначення моральної шкоди у розмірі 101 403 грн 33 коп.

При цьому правильним, законним та обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди шляхом стягнення з Державного бюджету України у такий спосіб: списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконної діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Розглядаючи указаний позов, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків апеляційного суду, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скаргапідлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Оскільки апеляційним судом обгрунтовано скасовані оскаржувані судові рішення суду першої інстанції, то відсутні підстави залишати їх без змін згідно зі ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - та Державної казначейської служби України відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак