АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/86/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5,39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Ріпківської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно ,-

в с т а н о в и л а :

17 травня 2010 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Ріпківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 8 липня 2009 року в с. Ріпки Лисянського району Черкаської області помер його дядько ОСОБА_8. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої належить: житловий будинок з надвірними спорудами в с. Ріпки по вул. Гагаріна, 4, розташований на присадибній ділянці розміром 0,48 га, земельна ділянка площею 2,9035 га, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 063147, виданого на підставі розпорядження Лисянської райдержадміністрації від 31 грудня 2003 року за № 716 на імя ОСОБА_8, майновий пай в розмірі 4487 грн., відповідно до майнового сертифіката серії ЧЕ-Х № 145984 від 21 липня 2004 року та грошові вклади у відділенні Ощадбанку.

Під час підготовки документів для оформлення спадщини зясувалось, що житловий будинок з надвірними спорудами в с. Ріпки по вул. Гагаріна, 4, який входить до складу спадкової маси, згідно довідки сільської ради від 09 квітня 2010 року № 195, рахується за ОСОБА_8, померлим 08 липня 2009 року, але документи на право власності на будинок не видавались.

Позивач ОСОБА_6 зазначає в позові, що за таких обставин він позбавлений можливості оформити спадщину в повному обсязі шляхом звернення до нотаріальної контори, а також вказує, що він є спадкоємцем третьої черги за законом, після смерті дядька фактично прийняв спадщину, утримує правовстановлюючі документи на спадкову масу, замовив технічну документацію на житловий будинок, а його мати ОСОБА_9, якій належить обовязкова частка у спадщині, відмовилась від спадщини на його користь.

За таких обставин позивач ОСОБА_6 вважає за необхідне визнати право власності на спадкове майно, що належить ОСОБА_8, тому звернувся до суду з позовом та просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Ріпки Лисянського району Черкаської області по вул. Гагаріна, 4 та право на користування присадибною земельною ділянкою розміром 0,48 га.; на земельну ділянку площею 2,9035 га., відповідно до держаного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №063147; майновий пай в розмірі 4487 грн.; грошові вклади на імя ОСОБА_8 у філії Лисянського відділення №2971/01 ВАТ «Державний ОСОБА_10 України» із залишками на компенсаційних рахунках: № 7 -7212,45 грн., № 2 -8755,95 грн., № 856 - 4,25 грн.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2010 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами розташований в с. Ріпки по вул. Гагаріна, 4, Лисянського району Черкаської області та право на користування присадибною земельною ділянкою розміром 0,48 га; на земельну ділянку площею 2,9035 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому 08 липня 2009 року ОСОБА_8 відповідно до держаного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 063147, виданого на підставі розпорядження Лисянської районної державної адміністрації від 21 грудня 2003 року № 71; частку майна в спільному майні СТОВ «Ріпківське» Лисянського району Черкаської області в розмірі 4487 грн., або 0,182 відсотки відповідно до майнового сертифікату серії ЧЕ-Х № 145984, виданого Ріпківською сільською Радою Лисянського району Черкаської області 21 липня 2004 року на імя померлого 08 липня 2009 року ОСОБА_8; грошові вклади на імя ОСОБА_8, померлого 8 липня 2009 року, які знаходяться у філії Лисянського відділення № 2971/01 ВАТ «Державний ОСОБА_10 України» із залишками вкладів на рахунках: № 7 - 7212,45 грн., № 2 - 8755,95 грн., № 856 - 4,25 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6, який не брав участі в розгляді справи, оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 06 жовтня 2016 року. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що не відповідає обставинам справи.

Апелянт зазначає, що справа вирішена у відсутність Ріпківської сільської ради та третьої особи ОСОБА_9 під час попереднього судового засідання, чого не можна було робити, а також відповідачем згідно позовної заяви було притягнуто Ріпківську сільську раду Лисянського району, яка не мала до спадщини ніякого відношення, оскільки є спадкоємці покійного ОСОБА_8. Просить скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2010 року та винести нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, який зявився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем - племінником померлого, що стверджується копіями свідоцтв про народження як померлого, так і позивача та його батька. Позивач як спадкоємець третьої черги не міг оформити спадкове майно, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок, тому не міг оформити свої спадкові права у нотаріуса, а тому суд дійшов висновку визнати право власності на все спадкове майно.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи, наявних у справі доказах, а рішення суду ухвалено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 08 липня 2009 року помер ОСОБА_8, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії 1-СР №112703, виданого Ріпківською сільською радою Лисянського району Черкаської області (а. с. 9).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок, присадибна земельна ділянка, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майновий пай та грошові вклади на рахунках філії Лисянського відділення № 2971/01 ВАТ «Державний ОСОБА_10 України».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_6 вказує на те, що під час підготовки документів для оформлення спадщини зясувалось, що житловий будинок з надвірними спорудами в с. Ріпки по вул. Гагаріна, 4, який входить до складу спадкової маси, згідно довідки сільської ради від 09 квітня 2010 року № 195, рахується за ОСОБА_8, померлим 08 липня 2009 року, але документи на право власності на будинок не видавались, відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 і ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У силу вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно розяснень п.3.1., які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Судом першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства не було зясовано чи є інші спадкоємці, чи були подані до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, чи заведена спадкова справа по місцю відкриття спадщини нотаріусом, чи подавав позивач як спадкоємець заяву про прийняття спадщини, перевірити чи є відмова у вчиненні нотаріальних дій, та яких підстав, тому суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, оскільки позивачем не дотримано порядок оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_8

Відповідно до запиту, здійсненого Апеляційним судом Черкаської області Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області Лисянською державною нотаріальною конторою було надано копію спадкової справи №300/2009 щодо майна померлого 08 липня 2009 року ОСОБА_8, згідно якої вбачається, що 27 серпня 2009 року ОСОБА_9 звернулась із заявою про прийняття всієї спадщини після смерті свого брата ОСОБА_8, яка була посвідчена секретарем сільської ради та виконкому ОСОБА_11, яка 16 жовтня 2009 року поступила до Лисянської державної нотаріальної контори (а. с. 63).

Так як ОСОБА_9 звернулась із заявою про прийняття спадщини в строки визначені ст. 1270 ЦК України, то саме вона є спадкоємицею 2 черги за законом, яка має право на все спадкове майно після смерті рідного брата.

Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Отже, ОСОБА_6, який є спадкоємцем іншої черги після спадкоємців другої черги, не мав права отримати спадщину після померлого ОСОБА_8, тому суд безпідставно задовольнив його вимоги, визнавши право власності на все спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, неповним зясуванням обставин справи, оскільки в порушення вимог закону суд визнав право власності на все спадкове майно, а не лише на будинок, так як позивач посилався на відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок, а на інше спадкове майно свідоцтво про право на спадщину спадкоємці повинні отримувати у нотаріальній конторі відповідно до вимог чинного законодавства та встановленого порядку для оформлення спадщини .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи безпідставно розглянув дану справу без участі третьої особи та відповідача, не зясувавши коло спадкоємців, не зробивши запиту до нотаріальної контори, не зясував та не повно і всебічно дослідив обставини справи, прийшовши до помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача, та визнання за ним права власності на все майно, яке належало його дядькові ОСОБА_8, так як правових підстав на спадкування після смерті дядька позивач не мав, за наявності відкритої спадкової справи та заяви ОСОБА_9 про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_8

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що в рішенні суду відсутні обґрунтування позовних вимог, та з яких саме підстав суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, оскільки дійшла висновку, що в наявних матеріалах справи відсутні докази для задоволення вимог позивача, тому колегія суддів вважає, що дане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача, оскільки рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Ріпківської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до Ріпківської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції .

Головуючий :

Судді :