У х в а л а

іменем україни

10 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який під час розгляду справи уточнила, і остаточно просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона має право користування квартирою АДРЕСА_1 в ній зареєстрована; відповідач також зареєстрований за цією ж адресою і є власником цієї квартири. Влітку 2014 року відповідач змінив замки у вхідних дверях та без її згоди вивіз її особисті речі. У зв'язку з тим, що вона позбавлена права користування спірною квартирою, просила про задоволення позову.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, позов задоволено.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1.

2 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою щодо перешкоджання їй в доступі до квартири АДРЕСА_1, за результатами якої їй рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживала АДРЕСА_2, а також те, що ОСОБА_1 вселилась в спірну квартиру як член сім'ї власника, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій, дослідивши докази у справі, дали їм належну оцінку і з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій і їх не спростовують, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, відхилити.

РішенняШевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Є.П.Євграфова Г.І.Мостова