АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/127/16-ц
Провадження № 22-ц/792/293/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

за участю: сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що 27.02.2008 року між ним та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») укладено кредитний договір №27/02/2008/840-К/1272 відповідно до умов якого йому надано кредит у сумі 25450 дол.США зі сплатою відсотків 12,59 річних, терміном до 25.02.2028 року. Повернення суми кредиту повинно здійснюватися рівними платежами, щомісячно у сумі 292,19 дол.США, починаючи з березня 2008 року. В якості забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором було укладено договір іпотеки будинку №1 загальною площею 104,8 кв.м, з них житлова - 48,6 кв.м за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, с. Лісові Гринівці, Зірка, та земельної ділянки загальною площею 0,10 га за цією ж адресою.

Посилаючись на те, що при укладенні договору порушено Закон України «Про захист прав споживачів» щодо надання повної обєктивної та достовірної інформації про умови кредитування, детальний розпис сукупної вартості кредиту, введенням його в оману щодо реальної ціни запропонованої банком послуги та декларованої в кредитному договорі заниженої ціни, позивач просив визнати кредитний договір недійсним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково.

________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2 Категорія: 19,27

Доповідач: Янчук Т.О.

Визнано недійсним п. 1.5, 4.3.12 кредитного договору № 27/02/2008/840-К/1272 від 27.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра». В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в дохід держави судові витрати в сумі 689 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Надра» в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог, а саме визнання недійсними п. 1.5, 4.3.12 кредитного договору № 27/02/2008/840-К/1272 від 27.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», сторонами не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що 27.02.2008 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №27/02/2008/840-К/1272 відповідно до умов якого йому надано кредит у сумі 25450 дол.США за програмою «Перше житло».

Банком надано кредит Позичальнику строком до 25 лютого 2028 року.

Відповідно до п.1.3.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,59% річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Згідно з п.3.1 повернення суми кредиту здійснюється рівними платежами щомісячно у сумі 292,19 дол.США, починаючи з березня 2008 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором було укладено договір іпотеки будинку №1 загальною площею 104,8 кв.м, з них житлова - 48,6 кв.м, за адресою Хмельницька область, Хмельницький район с.Лісові Гринівці, Зірка та земельної ділянки загальною площею 0,10 га за цією ж адресою.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; укладаючи кредитний договір, ОСОБА_1 ознайомився та погодився з умовами кредитування, тарифами та орієнтовною вартістю кредиту, порядком видачі кредитних коштів, встановленням плати за кредит та розміром процентних ставок, що підтверджується його анкетою-заявою від 21.02.2008 року, а також містяться в самих умовах спірного кредитного договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору іпотеки, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання ОСОБА_1 на невідповідність кредитного договору вимогам ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» та наявність дефекту волі, що мав місце під час укладення ним кредитного договору, не відповідають фактичним обставинам справи.

Також підставою для визнання недійсним кредитного договору, на думку позивача є порушення вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, дії відповідача містять ознаки нечесної підприємницької практики, які виявились у введенні його в оману щодо умов договору, а також не попередження позивача про валютні ризики.

Разом з тим, такі посилання не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману щодо істотних умов договору та не надав доказів нечесної підприємницької практики відповідача під час укладення кредитного договору.

Крім того, суд вважає, що в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатись своїм правом, визначеним ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким правом позивач не скористався, а тому, відповідно, погодився зі всіма його умовами, про що також свідчить виконання договору до 11.03.2015 року.

Крім того, незмінюваність курсу гривні по відношенню до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні по відношенню до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути не відомим позивачеві.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з цих підстав теж є правильним.

Відповідно до визначення наведеного Державною іпотечною установою в Стандартах надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів, затверджених протоколом №31 від 11 вересня 2008 року, ануїтетні платежі - регулярні рівні щомісячні або щоквартальні платежі, що направляються на погашення іпотечного житлового кредиту, а саме, основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці терміну кредитного договору за умови виконання зобов'язання позичальником заборгованість повністю погашається.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта №2223/16-26 від 22.09.2016 року, оскільки формула використана експертом не включає такий параметр, як день щомісячного погашення платежу. Так згідно п.3.3.3 Кредитного договору позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту визначений у п.1.1.3 цього договору щомісячно до 10 числа поточного місяця, а Банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. Тому саме станом на 12 число Банком проводились розрахунки графіку погашення заборгованості і вираховувався необхідний платіж. Як зазначено експертом, не існує єдиної методики визначення ануїтетного платежу, яка затверджена Національним банком України, а розрахований ним ануїтетний платіж він називає орієнтовним. Не може бути взятим до уваги також і висновок експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи від 12.10.2017 року 32-12/10, оскільки він носить в основному характер припущення.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є правильним в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук