Провадження № 2/520/294/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності,
18 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, право особистої приватної власності на квартиру № 128 у житловому будинку №50А по вул. Академіка Корольова в м. Одесі.
В обґрунтування свого позову посилається на те, що реєстрація права власності на квартиру в період шлюбу з відповідачем при умові, що вона була придбана до шлюбу та виключно на її кошти, обмежує її можливості розпоряджатися своїм майном, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 у судове засідання зявився, позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, як вбачається з повідомлення курєрської служби доставки від отримання судової повістки відмовився.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2011 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Обслуговуючого кооперативу «Корольова 50А» із заявою про вступ до Асоційованих членів Кооперативу. У вказаній заяві зобовязалась сплатити вступний внесок у розмірі 5 456, 76 гривень та пайовий внесок у розмірі 545 676 гривень в термін до 04 квітня 2011 року. А також запропонувала розподілити їй квартиру № 128 загальною площею 73, 74 кв.м., розташовану на 8 поверсі в парадній № 3 в осях 8-12 жилого дома в мкр. ім.. Таїрова будівельний № 4А в м. Одеса, Україна.
Рішенням виконавчого органу Обслуговуючого кооперативу «Корольова 50А» № 59 від 28 березня 2011 року, було прийнято до асоційованих членів кооперативу гр.. ОСОБА_1, та розподілено їй квартиру № 128 загальною площею 73,74 кв.м., розташовану на 8 поверсі в парадній № 3 в осях 8-12 житлового будинку в мкр. «В» житлового району ім.. Таїрова будівельний № 4А в м. Одеса, Україна. Встановлено вступний внесок у розмірі 5 456, 76 гривень та пайовий внесок у розмірі 545 676 гривень , які необхідно було сплатити в термін до 04 квітня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2011 року позивачем було внесено вступний внесок у розмірі 5 456, 76 гривень та пайовий внесок у розмірі 545 676 гривень, про що свідчать платіжні доручення № 051Р75887 та 051Р76136.

04 квітня 2011 року позивачу, ОСОБА_1 було видано посвідчення № 057-К про асоційоване членство в Обслуговуючому кооперативі «Корольова 50А».

Згідно довідки комунального підприємства «Право» № 337080/1 від 10.10.2011 року, за вказаною квартирою в Адресному реєстрі міста Одеси було зареєстровано наступну адресу: АДРЕСА_1.

У звязку з проведенням технічної інвентаризації та згідно технічної документації, в рішення Кооперативу № 59 від 28 березня 2011 року було внесено зміни. На підставі даних про присвоєння обєкту будівництва поштової адреси та даних БТІ, щодо фактичної загальної площі обєкта, остаточно позивачу було розподілено квартиру № 128 загальною площею 73,9 кв.м. на 8-ому поверху в парадній № 3 за адресою м. Одеса, вул. Ак. Корольова будинок 50А. Фактична загальна площа квартири більша оплачену на 0,16 кв.м., однак було встановлено, що додатковий пайовий внесок доплаті не підлягає.

18 січня 2012 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» на імя позивача, ОСОБА_1, було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2.

23 січня 2012 року між ТОВ «Цивільжитлобуд», а особі директора ОСОБА_4, та ОСОБА_1 було підписано Акт прийому-передачі квартири № 128, загальною площею 73,9 кв.м., у житловому будинку № 50А по вул. Ак. Корольова м. Одеса.

20 лютого 2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано Свідоцтво про право власності на квартиру № 128, яке посвідчує, що обєкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 50-А, в цілому, дійсно належить гр. ОСОБА_1, на праві приватної власності.

Однак, право власності на вказану квартиру за позивачем було зареєстровано 13.03.2012 року, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 33445146.

Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно ст.331 ч.2 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою.

В період часу між отриманням свідоцтва про право власності на квартиру та державною реєстрацією права власності, 28 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 169, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії 1-ЖД № 167454.

Як пояснює позивач у своїй позовній заяві, в спірній квартирі вона з відповідачем ніколи не проживала, в квартирі не проведено ремонту і вона в цей час залишається в стані, в якому була під час її прийняття.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, а відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Також п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що не належить до спільної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу, за кошти, які належали одному з подружжя особисто тощо.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірне майно квартира № 128 за адресою м. Одеса, вулиця Академіка Корольова, 50А, була фактично придбана позивачем за особисті кошти до реєстрації шлюбу, однак право власності на неї у позивача виникло після укладення шлюбу, тобто після реєстрації у державному реєстрі.

Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги те, що відповідач у судове засідання не зявився, доказів того, що в придбання спірного майна були вкладені і спільні кошти подружжя не надав, а тому відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України спірна квартира є особистою приватною власністю позивача і поділу не підлягає.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 57 СК України, ст.ст. 182, 328, 331, 357, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 208 - 215, 225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) право особистої приватної власності на квартиру № 128 у житловому будинку №50А по вул. Академіка Корольова в м. Одесі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Куриленко О. М.