01.11.2017 Справа № 756/8801/17
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Унікальний №756/8801/17
Провадження №2-з/756/221/17
УХВАЛА

01 листопада 2017 року суддя Оболонського районного суду м. Києва О.В. Диба розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Крім того, позивач звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій в рамках вжиття заходів забезпечення позову просить суд накласти арешт на усе належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно а межах суми заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від добровільного виконання зобов'язань, та має можливість відчужити належне йому на праві власності майно.

Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У абзаці 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що обставини, на які посилається позивач як підстави для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені. Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, який би свідчив про дійсні наміри відповідача відчужити зазначене вище майно та відсутні відомості про те, яке саме майно належить відповідачу.

Окрім цього суд звертає увагу на те, що 17.10.2017 року через канцелярію суду, адвокатом Шевчук М.О., яка діє від імені ОСОБА_4 було подано заяву про долучення до матеріалів справи документів. Серед інших документів, які заявник просить долучити до матеріалів справи було подано свідоцтво про смерть, з якого убачається, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Дана обставина також свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу, оскільки таке майно входить до спадкової маси і не належить відповідачу у зв'язку із його смертю.

З огляду на положення п.1 ч. 2 ст. 151 ЦПК України, дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову не обґрунтована.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу;

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба