Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4899/14-ц

номер провадження 2/695/7/17

16 листопада 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Середи Л. В.

за участю

секретаря - Бреуса В.С.,

позивача за первісним позовом,

відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

представника позивача за первісним позовом,

відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом, позивача

за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

представника відповідача за первісним позовом,

позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку з надвірними спорудами спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями та розподіл майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку з надвірними спорудами спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями та розподіл майна подружжя. Позовна заява, з урахуванням змін та уточнень позовних вимог, мотивована тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі та до липня 2014 року вели спільне господарство. У звязку із різними поглядами на життя шлюбні відносини між сторонами не склалися, а тому рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 15.07.2014 року вказаний шлюб було розірвано. Однак сторонам так і не вдалося добровільно вирішити питання розподілу майна подружжя, яке було набуто, на думку позивача за первісним позовом, сторонами по справі в період шлюбу. Так ОСОБА_1 наполягає, що в період шлюбу, шляхом спільних зусиль та витрат було придбано автомобіль «ОСОБА_5 Тур Комбі», 2007 року випуску, причіп «Бобер» 2008 року випуску, які зареєстровані за ОСОБА_3, а також холодильник вартістю в 4000,00 грн., пральна машина вартістю 2500,00 грн., корова вартістю 12000,00 грн. Окрім того за період шлюбу ОСОБА_3 набув у власність два авто гаражі в гаражному кооперативі «Автосхід», що знаходиться в с. Вознесенське, Золотоніського району Черкаської області, які на думку ОСОБА_1 є власністю подружжя. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 також наполягала, що ОСОБА_3 оформив спадщину, а саме будинок з надвірними будівлями №14 по вул. Першотравнева, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. За час перебування у шлюбі сторони за рахунок спільної праці істотно збільшили у вартості вказаний будинок шляхом добудовування кімнати, змінення даху, проведення газу, води та проведення в цілому ремонту вказаного будинку. За вказаних обставин ОСОБА_1 вважає, що вказаний будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та просила суд визнати за нею 1/2 частину вказаного будинку та стягнути із ОСОБА_3 на її користь компенсацію. Оскільки сторонам в позасудовому порядку вирішити вказаний спір не вдалося, ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом з метою захисту, на її думку, порушених прав.

27.02.2015року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя, що є обєктом спільної сумісної власності, яка була прийнята Золотоніським міськрайонним судом та обєднана із первісною позовною заявою в одне провадження.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах зазначила не все майно яке було набуте ними за час шлюбу, а тому він вважає за необхідне подати зустрічну позовну заяву про поділ всього майна спільної сумісної власності подружжя. Так ОСОБА_3 03.01.1985 року, як спеціалісту Пальмірського цукрозаводу була виділена для його сімї трикімнатна квартира №5, що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 28, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області та яка була приватизована 13.11.2001 року. Окрім того в квітні 1992 року позивачу за зустрічним позовом в якості преміальних Пальмірським цукровим заводом було виділено автомобіль "Жигулі 21061", державний номер "9625 ЧКО", а оскільки між сторонами була досягнута домовленість, що зазначений автомобіль передається сину ОСОБА_1 ОСОБА_6, то ОСОБА_1 в свою чергу не претендує на свою частку автомобіля «Шкода Октавія». Окрім зазначеного майна позивач за зустрічним позовом набув у власність земельну ділянку площею 0,34 га, що розташована в адмінмежах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, а також меблі та речі побуту, які зазначені в позовній заяві ОСОБА_3 на загальну суму 19500 грн. В березні 2014 року сторони в усній формі та в добровільному порядку домовилися про поділ спільного майна, однак відповідач за зустрічним позовом, на думку ОСОБА_3, не дотримується порядку поділу спільного майна, а тому останній звернувся до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів та просив визнати за ОСОБА_1 1/2 частини трьохкімнатної квартири №5, що знаходиться по вул. Заводська, 25, с. Вознесенське Золотоніського району; автомобіль Жигулі 21061, державний номер НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,35 га, що розташована в адмінмежах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, а також майно, що розташоване АДРЕСА_1 у вигляді меблів та речей побуту загальною вартістю 19500 грн. Своє право власності на вказане майно ОСОБА_3 просив припинити та визнати за ним право власності на автомобіль ОСОБА_5 Тур Комбі 2007 року випуску, причеп «Бобер» 2008 року випуску та майно вказане у первісному позові на суму 9250,00 грн.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали та надали суду пояснення, аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечували у повному обсязі та вважали його надуманим. У судових дебатах позивач ОСОБА_1 відмовилась від позовних вимог щодо визнання житлового будинку з надвірними спорудами спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями.

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги за первісним позовом не визнали та просили суд у його задоволенні відмовити повністю з підстав його необґрунтованості, свої позовні вимоги підтримали повністю та надали суду пояснення, аналогічні поясненням викладеним у зустрічній позовній заяві.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_3 є її братом та вона добре знає сторін по справі. Так будинок, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, у с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області був успадкований її братом після смерті їх батьків. На даний час ОСОБА_3 проводить там ремонти, оскільки сам будинок не був придатний для проживання, адже тільки в 2014 році там був побудований туалет та ванна. Газ заводили до вказаного будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є дружиною ОСОБА_3 та неодноразово була в будинку, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області починаючи з 2013 року. Вказаний будинок був у занедбаному стані, а тому вони спільно з ОСОБА_3 роблять в ньому ремонт та використовують його як дачу. Корова, яка була набута ОСОБА_3 продана, а кошти вони витратили на лікування останнього.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він знає ОСОБА_3, оскільки останній є братом його дружині, а тому знає сторін по справі. ОСОБА_3 отримав будинок, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, у спадщину після смерті своїх батьків, також у ОСОБА_3 був автомобіль "Жигулі", яким користується син ОСОБА_1 ОСОБА_6.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вони з 2001 року зі сторонами по справі є сватами, а тому добре знають один одного. В будинку, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, сторони по справі здійснювали ремонт, оскільки будинок був старий та знаходився в занедбаному стані. У ОСОБА_3 є два автомобілі "Шкода" та "Жигулі", остання була передана ним ОСОБА_6, що є сином ОСОБА_1, окрім того у сторін є квартира де приписані вони та два сина, останній раз вона була у вказаній квартирі чотири чи пять років тому.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є сестрою ОСОБА_1 та вона часто їздила до останньої в гості. ОСОБА_3 часто її ображав та не допомагав по господарству. Квартиру сторони отримали від цукрового заводу разом, як сімя. Окрім того, вони разом проводили ремонти в будинку, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та свідків по справі, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенні, а позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи сторони 28 серпня 1982 року уклали шлюб, який був зареєстрований Вознесенською сільською радою Золотоніського району Черкаської області. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 15.07.2014 року вказаний шлюб між сторонами був розірваний.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За загальним правилом закріпленим в ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статей 57, 60 СК Украйни встановлено загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином чинним законодавством встановлений режим спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно, тобто діє презумція рівної спільності майна подружжя.

Разом з тим судом встановлено, що житловий будинок садибного типу, який знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 був отриманий в розмірі 1/2 частини у порядку спадкування за законом, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.10.1993 року, копія якого додана до матеріалів справи та 1/2 частини, отриманих ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 30.10.1993 року. Тобто фактично ОСОБА_3 набув право власності на вказане домоволодіння до набрання чинності нових ЦК та СК України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КЗпШС, діючого на час набуття права власності на вказаний вище будинок, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержання ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Схожа норма визначена і у ст. 57 СК України, згідно з якою особистою приватною власністю дружини, чоловіка ємайно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

За таких обставин будинок який знаходиться за адресою: вул.. Першотравнева, 14 у с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, не може бути визнаний сумісною власністю подружжя, а отже в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Суд також враховує, що позивач за первісним позовом наполягав, що за час перебування в шлюбі було істотно збільшено у вартості вищевказаний будинок, а саме було збудовано добудову, змінено дах будинку, в будинок було проведено газ, опалення, воду, зроблено ванну кімнату та ремонт в усьому будинку.

Однак з матеріалів справи вбачається, що вказані ремонтні та оздоблювальні роботи були виконані частково, окрім того сама добудова не узаконена в порядку встановленому чинним законодавством, а тому в силу вимог ст. 376 ЦК України таке будівництво є самочинним та за ним не може бути визнане право власності в порядку розподілу майна подружжя.

Окрім того, ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу своєї участі шляхом особистої праці чи залучення особистих коштів в проведенні вказаного ремонту будинку, що знаходиться за адресою: вул. Першотравнева, 14, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Показання свідків, які були допитані в судовому засіданні та заявлені ОСОБА_1, не підтверджують саме факту безпосередньої участі останньої у проведенні ремонту вказаного будинку, чи залучення нею своїх грошових коштів для його ремонту, вказані свідки не були свідками будь-яких обставин, які б свідчили та підтвердили позовні вимоги останньої. Суд не може прийняти, як доказ участі ОСОБА_1 у проведенні ремонту будинку показання цих свідків, оскільки вони підтвердили лише факт спільного проживання сторін по справі у шлюбі.

Згідно з договором купівлі-продажу автомобіля №Б-М-ДЛД 11/07 від 15.11.2007 року ОСОБА_3 придбав автомобіль марки "ОСОБА_5 Тур" 2007 року випуску.

Право власності останнього на вказаний транспортний засіб стверджується також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копія якого додана до матеріалів справи.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 11.12.2007 року зареєстрував причіп легковий В, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Тобто вказаний автомобіль та причіп були придбані ОСОБА_3 в період шлюбу із ОСОБА_1, а тому в силу вказаних вище норм ст. 57, 60 СК України належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Окрім того, суд бере до уваги, що сторони по справі не заперечують факту купівлі вказаних транспортних засобів в період шлюбу, а оскільки ОСОБА_3 не доведено жодними доказами, що він придбав вказані транспортні засоби за виключно особисті кошти та без залучення коштів ОСОБА_1, а тому вказані транспортні засоби належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

З таких самих підстав суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо розподілу гаража, який належить ОСОБА_3

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, від 12.10.2017 року, за №100164502 вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить гараж, який знаходиться за адресою вул. Заводська, буд. 71, с. Пальміра Золотоніського району Черкаської області. право власності виникло на підставі свідоцтва про право власності, САВ 724774, 19.05.2009, виданий виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради.

Суд зважає, що дата прийняття рішення про державну реєстрацію зазначена 21.05.2009 року.

Керуючись вимогами ст. 182 та 328 ЦК України, враховуючи, що ОСОБА_3 взагалі не надав суду жодних доказів набуття даного майна за особисті кошти, в дар чи в спадок, а тому суд вважає дане майно таким, яке набуте в період шлюбу та в силу вимог ст. 57, 60 СК України та належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

При ухваленні рішення суд враховує роз'яснення, зазначені в абзаці 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", згідно яких спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Окрім того, відповіднл до вказаних розяснень вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст..365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. .11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З приведеного вище аналізу норм Сімейного та Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного ОСОБА_11 України випливає, що допускається стягнення грошової компенсації на користь одного із подружжя при вирішенні питання поділу спільного неподільного майна, яким може бути автомобіль чи причеп, але стягнення такої компенсації можливо лише за згодою другого з подружжя та при умові внесення другим із подружжя на депозитний рахунок суду вартості частини неподільної речі, яка реально передається йому у власність в порядку поділу спільного майна.

Враховуючи, що ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, а жодна із сторін жодних дій, які спрямовані на отримання грошової компенсації за вказаний транспортний засіб не здійснила, хоча сторони мали представників, які є кваліфікованими юристами та спеціалістами в галузі права, окрім того про проведення експертизи щодо визначення вартості вказаного причепу до суду не зверталися, суд керуючись вказаною вище Постановою Пленуму Верховного суду України, ст.. 71 СК України та ст. 365ЦК України визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_3 вартості 1/2 частини спірного автомобіля та причепа і передачі останньому у власність цієї частини цього автомобіля та причепа, що належить відповідачу за первісним позовом позивачу за зустрічним позовом, відсутні.

А тому з врахуванням викладеного вище, за кожним зі сторін підлягає визнанню право власності на 1/2 частину спірного автомобіля, причепа і гаража..

Враховуючи вище вказане, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на вказаний автомобіль та причіп «Бобер» задоволенню не підлягають.

Суд наголошує на тому, що згаданий варіант розподілу спільного майна подружжя в остаточному підсумку цілком відповідатиме законодавчо закріпленому Законом способу та порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя з урахуванням рівності розміру часток дружини та чоловіка у спільному майні.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання за сторонами по 1/2 частині трьохкімнатної квартири, яка знаходиться АДРЕСА_2, за ОСОБА_1 суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло №012503 від 15.04.2002 року, вказана квартира на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_12.

За таких обставин зазначена вимога не підлягає до задоволення, бопорушить права інших співвласників вказаного майна, окрім того сама ОСОБА_1М такі позовні вимоги не визнала.

Що стосується вимог ОСОБА_3Д про визнання за ОСОБА_1 автомобіля Жигулі 21061, державний номер НОМЕР_1 та земельної ділянки, площею 0,35 га, що розташована в адміністративних межах Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за адресою АДРЕСА_3, суд враховує, що ОСОБА_3 не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно належності цього майна йому чи відповідачу за зустрічним позовом, вартості його придбання чи часу набуття у власність.

За таких обставин вказане майно неможливо віднести до майна яке набуте в період шлюбу та яке може бути поділено між сторонами, тим більше, що ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала та проти їх задоволення заперечувала.

Згідно ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З таких самих підстав суд відмовляє у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про поділ між колишнім подружжям саме двох гаражів, які начеб-то належать ОСОБА_3 та знаходяться в гаражному кооперативі «Автосхід», оскільки жодних доказів належності двох вказаних гаражів останньому, часу їх набуття та безпосередньої участі ОСОБА_1 в їх набутті суду не надано.

Суд враховує, що згідно з п. 22 вказаної вище постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям , а при не досягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Сторони вартість вказаних гаражів чи земельної ділянки, заявленої як спільне майно подружжя не визначали, із клопотання про проведення відповідної експертизи із визначення вартості вказаного майна до суду не зверталися.

Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог сторін щодо включення до складу спільно нажитого майна ряду предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку, а саме холодильник, пральної машини, корови, меблевої стінки «Житомир», телевізора «Самсунг», антени супутникової, плити газової, диван-тахта, дивану, крісла звичайні, шафи трьох дверної з антресоллю, кухонного гарнітуру, тумбочки під телевізор, вітальні, трюмо (дзеркало), принтера-сканера «Самсунг», пилососа, двох столів, холодильника, які заявлені сторонами по справі та відповідного їх реальному розподілі, суд, виходячи з встановленої під час судового розгляду правової природи набуття права власності на згадані рухомі обєкти, вважає, що вони не можуть бути включені до обєктів права спільної сумісної власності подружжя оскільки сторонами по справі взагалі не додано жодного доказу придбання вказаних речей, їх вартості, відсутні докази спільного майнового джерела як підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, тим більше що сторони не визнали позовні вимоги один одного та проти їх задоволення заперечували.

За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких даних щодо джерела походження вказаних вище предметів та дати їх придбання, з огляду на позицію сторін та законодавчо закріплений ст. 60 ЦПК України обовязок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу заявлених у справі вимог, вимоги сторін щодо включення згаданих обєктів до обсягу спільно нажитого майна не підлягають задоволенню через відсутність у справі даних на підтвердження походження спільного майнового джерела, як підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, окрім того ряд майна, яке сторони зазначали в подальшому в своїх описах майна, набутого в шлюбі ОСОБА_3 і ОСОБА_1, взагалі не включене до позовних вимог останніх, а тому виходить за межі позовних вимог сторін.

Згідно з ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 11.12.2014 року по вказаній справі позовні вимоги ОСОБА_1 забезпечені шляхом накладення арешту на автомобіль «ОСОБА_5 Тур Комбі»2007 року випуску, причіп «Бобер», державний номер НОМЕР_3 2008 р.в., будинок з надвірними спорудами і будівлями №14 по вул.. Першотравнева, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, який необхідно зняти після набрання даного рішення законної сили.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено, суд залишає судові втрати за сторонами.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 57,ст., ст. 60, 70, СК України та ст. 10, 11, 88, 212,ст., ст. 213 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку з надвірними спорудами спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями та розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину майна, набутого за час шлюбу із ОСОБА_3, а саме автомобіль «ОСОБА_5 Тур Комбі», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_4, номер кузова ТМВJG41U48В009339.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину майна, набутого за час шлюбу із ОСОБА_1, а саме автомобіль «ОСОБА_5 Тур Комбі», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_4, номер кузова ТМВJG41U48В009339.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину майна, набутого за час шлюбу із ОСОБА_3, а саме причіп легковий В, державний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину майна, набутого за час шлюбу із ОСОБА_1, а саме причіп легковий В, державний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину майна, набутого за час шлюбу із ОСОБА_3, а саме гараж, який знаходиться за адресою вул. Заводська, 7, сщ. Пальмира Золотоніського району Черкаської області, загальною площею 24.6 кв. м. м., реєстраційний номер майна 27308952.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину майна, набутого за час шлюбу із ОСОБА_1, а саме гараж, який знаходиться за адресою вул. Заводська, 7, сщ. Пальмира Золотоніського району Черкаської області, загальною площею 24.6 кв. м. м., реєстраційний номер майна 27308952.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя відмовити повністю.

Після набрання законної сили даного рішення скасувати арешт накладений на майно ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 11.12.2014 року, а саме на автомобіль «ОСОБА_5 Тур Комбі»2007 року випуску, державний номер НОМЕР_4, причіп легковий В, державний номер НОМЕР_3, будинок з надвірними спорудами і будівлями №14 по вул.. Першотравнева, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 21 листопада 2017 року.