Єдиний унікальний номер 233/3611/16-ц Номер провадження 22-ц/775/392/2017
Головуючий у 1 інстанції Малінов О.С.
Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини усіх доходів, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття,- та постановити ухвалу про закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права і, зокрема на те, що позивачем не було надано жодного доказу щодо своїх позовних вимог, крім надання до суду копії ухвали Костянтинівського міськрайонного суду від 27 грудня 2012 року про затвердження мирової угоди по справі за позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, внаслідок якої батьки вирішили, що син ОСОБА_4 буде утримуватися матір'ю, а дочка ОСОБА_3 - батьком, але в подальшому між батьками ще більше виникали сварки щодо питання приймання участі в вихованні дітей, внаслідок чого матір'ю 6 травня 2016 року було отримано виконавчий лист щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу за рішенням Костянтинівського міськрайонного суду, яке вступило в силу у 2012 році; про це рішення ОСОБА_1 було відомо і ним не оскаржено; суд не взяв до уваги наявність цього рішення і не вирішив питання, що рішення на рішення існувати не може і не зрозуміло, як виконавча служба буде їх виконувати.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились; про час і місце розгляду справи повідомлені повістками та телефонограми, які зареєстровані у журналі телефонограм за №№969 та 970 від 10 березня 2017 року.

Від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить залишити без змін рішення суду першої інстанції та розглянути справу у його відсутності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Костянтинівка, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку в УСЗН Костянтинівської міської ради та в Пенсійному фонді України як інвалід дитинства другої групи, безстроково.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2012 року у цивільній справі №0527/8145/2012 затверджено мирову угоду, відповідно до якої неповнолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично буде мешкати та перебувати на повному утриманні у свого батька - ОСОБА_1, а неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично буде мешкати та перебувати на повному утриманні у своєї матері - ОСОБА_5, а також встановлено графік побачень батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з неповнолітніми дітьми; зазначено, що сторони інших претензій один до одного не мають.

Зазначена ухвала набула чинності 02 січня 2013 року.

На підставі виконавчого листа №0527/7518/2012, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 06 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 05 жовтня 2012 року.

Згідно довідки КП «СЄЗ» від 18 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 із дочкою ОСОБА_3 та іншими членами родини.

Відповідно до довідки Костянтинівського об'єднаного УПФУ Донецької області позивач ОСОБА_1 отримує соціальну пенсію як інвалід з дитинства другої групи, розмір якої складає 1 104 грн. 00 коп. на місяць. За період з лютого 2016 року по червень 2016 року включно; липень 2016 року - 568 грн. 40 коп. з його пенсії вираховувались аліменти.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2016 року у цивільній справі №233/3507/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів вимоги позивача задоволено у повному обсязі: зменшено розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2012 року на користь ОСОБА_5, з 1/3 частини усіх видів доходів до ? частини, але не меншому ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набуло чинності 06 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із визначенням мировою угодою місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з позивачем та фактичним постійним проживанням та повним утриманням позивачем дочки він має право на одержання матеріальної допомоги від матері дитини.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду і на підставі закону.

Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що згідно із законодавством особами, які несуть фінансову відповідальність за дитину, є її батьки.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, який фактично проживає з матір'ю - відповідачкою по справі та знаходиться на її утриманні та неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з батьком - позивачем по справі та знаходиться на його утриманні.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_7 посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 мешкає окремо, матеріально дитині не допомагає; при цьому отримує від нього аліменти на утримання сина ОСОБА_6, який на підставі мирової угоди проживає з відповідачкою, тобто він добросовісно виконує обов'язки по утриманню сина за рішенням суду.

Зазначені обставини відповідачкою не спростовані.

Виходячи із зазначених норм матеріального права і встановлених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обов'язок відповідачки надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дочці.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки стягнення аліментів з ОСОБА_1 за рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2012 року на користь ОСОБА_5 на утримання двох дітей не є перешкодою для звернення позивача по даній справі до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка фактично проживає з ним (на підставі мирової угоди) і задоволення такого позову і не є підставою для закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду, як зазначено в апеляційній скарзі. Інші доводи незаконності або необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером виниклих спірних правовідносин та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 314 ч.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: