АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення коштів,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2016 році представник ОСОБА_2- ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом,який обґрунтовував тим, що у червні 2015 році банк відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок за карткою «Універсальна,з доступним залишком 521 688,88. На початку липня 2015 року, маючи намір зняти власні грошові кошти з рахунку,її стало відомо, що банк в односторонньому порядку без її належного повідомлення заблокував її рахунок та припинив видачу грошових коштів із рахунку. В подальшому у усній формі працівник її пояснив, що заблокування її коштів відбулося в результаті підозри щодо використання її рахунку-карти третіми особами. На її неодноразові письмові звернення банк відмовив її у видачі грошей, у зв'язку з відсутністю документального підтвердження походження грошових коштів на її рахунку. Посилаючись на зазначені обставини та на те, що позивачка позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами, представник позивачки просив стягнути з відповідача на користь позивача гроші у сумі 521 688 грн. 88 коп.,3% річних та інфляційні втрати та зобов'язати банк усунути перешкоди в користування коштами, що знаходяться на її картковому рахунку,шляхом його негайного розблокування. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про повернення коштів задоволено, стягнуто з банку на користь позивача грошові кошти у розмірі 521 688 грн. 88 коп., що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (картка «Універсальна»), 3% річних у розмірі 17 917 грн. та індекс інфляції - 70 936 грн. 25 коп. Зобов'язано банк усунути всі перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (картка «Універсальна»), шляхом негайного розблокування зазначених рахунків та карти в межах фактичного залишку коштів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є.І. подав апеляційну скаргу та, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по відмову ОСОБА_2 в задоволені позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник вказує, зокрема,що задоволення судом вимоги позивача та стягнення грошових коштів з карткового рахунку, а також зобов'язання банку негайно усунути всі перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами, які знаходяться на вищевказаному рахунку, призведе до подвійного стягнення. Також,вважає представник банку, що судом безпідставно н прийнято доводи що банком було правомірно призупинено здійснення операцій з використанням платіжної картки позивача на підставі листа Департаменту фінансового моніторингу НБУ «Щодо фінансування операцій з отримання готівки» від 13.04.2016 року. Оскільки у банку виникли сумніви щодо достовірності і повноти інформації про клієнта,банком було призупинено здійснення операцій з використанням платіжної картки,держателем якої є позивачка,на підставі аналізу руху коштів та висновків,що позивачка використовує платіжну картку,як засіб доступу до відкритого на її ім'я рахунку, з порушенням умов договору та переказу грошових коштів в рамках функціонування протиправної схеми переведення грошей в готівку. Банк діяв в рамках укладеного між сторонами договору та неодноразово просив її надати документи на підтвердження походження коштів, які знаходяться на її рахунку,але вона таких підтверджень не надала. Вказує на те, що при ухваленні рішення суд не врахував Умови та правила банківських послуг,згідно яких банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта та заблокувати розрахунки за карткою, у випадку виникнення вмотивованих підозр використання банку для проведення незаконних операцій. Окрім цього згідно п 1.1.2.1.4 Умов та п.7.7 Інструкції про порядок відкриття,використання та закриття рахунків №492 від 12.11.2003 року, передбачено обов'язок клієнта не використовувати картрахунки (для карток емітованих на ім'я клієнта-фізичної особи) для операцій,пов'язаних з підприємницькою діяльністю.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивачки проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи що заочне рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов"язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, непередбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Таким чином, стаття 1074 ЦК України встановлює вичерпний перелік підстав, за яких допускається обмеження банком прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, та, зокрема, відсилає на інші спеціальні норми, що регулюють підстави та строки застосування таких обмежень. Таким спеціально-нормативним актом є Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", у відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 якого банк, як суб"єкт первинного фінансового моніторингу, має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені статтями 15 і 16 цього Закону, або якщо її учасником або вигодо одержувачем за нею є особа, котру включено до переліку осіб, пов"язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів (ч. 1 ст. 17 Закону). Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого України, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст.. 1 Першого Протоколу). Цей же принцип закріплений і у статті 41 Конституції України. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст.. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпоряджання. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно довідок ПАТ КБ "ПриватБанк" від 29.01.2016 року та від 21.12.2015 року, у 2015 році ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрив позивачеві ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_1, картка «Універсальна», доступний залишок складає 521688 грн. 9листопада 2015оку ОСОБА_2 у письмовій формі звернулася до банку з заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні й розпорядженні її вищевказаними грошовими коштами, а також про розблокування рахунку. 14.01.2016 року позивач отримала лист від банку, в якому відповідач відмовив у задоволенні її заяви у зв'язку з відсутністю документального підтвердження походження вищевказаних грошових коштів на рахунку позивачки. 19.01.2016 року, позивач знову звернулася до банку з претензією - вимогою повернути грошові кошти позивачу, які знаходяться на належному їй вищевказаному рахунку. Однак, банком не було задоволено вимоги і цієї заяви. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції встановив, що починаючи з 14.01.2016 року рахунок ОСОБА_2 заблоковано, і суд вважав, що у відповідача відсутні будь-яка достовірна інформація, що дії позивачки пов'язані із здійсненням терористичної діяльності або щодо неї застосовано міжнародні чи інші правомірні санкції,а оскільки тривалість періоду блокування рахунку протягом більше 419 календарних днів свідчить про протиправність дій банку та про порушення прав ОСОБА_2,яка в результаті дій банку позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися належними її грошовими коштами. Самі по собі припущення щодо походження грошових коштів, що надійшли на рахунки клієнта,вважав су не є підставою для застосування банком такої санкції, як призупинення видаткових операцій, а також блокування рахунків понад строки, встановлені законом і відповідачем не надано заперечень щодо арифметичних сум 3% річних - 17917 грн. (сімнадцять тисяч дев'ятсот сімнадцять гривень) та індексу інфляції - 70936,25 грн., які обгрунтовано нараховані з 14.01.2016 року, в тому числі в контексті положень ст.ст.60, 61 ЦПК України.А оскільки між сторонами виникли договірні відносини, тому банк зобов'язаний був на вимогу позивача перерахувати належні позивачці грошові кошти за першою вимогою. Відмову Банку у поверненні коштів ОСОБА_2отримала 14.01.2016 року, а тому суд дійшов висновку, що саме з цього часу зобов'язанняє порушеним.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі, коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, у тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають також до стягнення проценти за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів ОСОБА_2, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Викладені у апеляційній скарзі доводи проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів також не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: