Справа № 464/2961/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5784/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 у травні 2017 року звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування вимог покликалась на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 15.01.2011 р., який розірвано Сихівським районим судом м. Львова 15.10.2014 р. На сьомому місяці вагітності після розірвання шлюбу у позивача народилась дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Зазначає, що починаючи з часу народження дитини відповідач не надав на її утримання жодної копійки, жодного разу не бачив дитини і не проявляє бажання бачити, не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини, протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківської уваги, у зв'язку з чим просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2000 грн., щомісячно на утримання дитини.

Оскаржуваним заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 10 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Розмір аліментів стягуваний у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

В решті позовних вимог - відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог оскаржив представник позивача ОСОБА_3, вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та неповному зясуванні судом усіх обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що відсутні будь які докази про те, що відповідач ОСОБА_4 піклується про дитину, провідував її, або обставини які б йому перешкоджали це зробити.

Вважає, що висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про відмову у позбавленні батьківських прав ОСОБА_4 стосовно доньки ОСОБА_5 не є основним доказом при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки такий складений у зв'язку з неможливістю повного, всебічного з»ясування обставин справи, тому суд може не погодитись з таким, якщо він суперечить інтересам дитини.

Покликається на те, що в судових дебатах представник третьої особи підтримав позовні вимоги, оскільки докази, які надані суду та допитані свідки підтвердили вимоги позивачки.

Крім цього, в рішенні суду не надано оцінки двом доказам, які обґрунтовують вимогу позивача, а саме Акту ЛКП «Бондарівка» від 08.06.2017 року про те що відповідач не зареєстрований за адресою позивача, участі у вихованні доньки не брав та Акту від 09.06.2017 року про те що ОСОБА_4 дитину з пологового будинку не забирав, жодного разу до неї не з»явився.

Звертає увагу на те, що відповідач знав про вагітність позивачки ОСОБА_2 та народження нею дитини, однак він відмовився контактувати з нею та брати участь у вихованні дитини.

З дослідженої судом справи про розірвання шлюбу між сторонами встановлено, що суд та позивач вживали заходів для повідомлення відповідача про судове засідання, однак відповідач не з»являвся.

Просить скасувати заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимогта ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, подав заяву про що йому відомо про розгляд даної справи, просить розглядати справу у його відсутність, вирішення справи покладає на розсуд суду, просить позбавити його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що рішення суду позивач оскаржує тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьких прав, колегія суддів за правилами ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що ухилення батька від виконання своїх обов'язків та те, що батько не забрав дитину з пологового будинку, як підстави для позбавлення батьківських прав має місце лише за умови свідомої винної поведінки батька, що позивачем не доведено.

Крім цього, жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідач проінформований про народження дитини суду не надано та в матеріалах справи такі відсутні, а вказаний позов основним чином обумовлений неприязним ставленням позивача до колишнього чоловіка.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Предметом даного позову є вимоги особи щодо позбавлення батьківських прав, що регулюється положеннями Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2011 року, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року розірвано (а.с. 5).

Із ксерокопії свідоцтва про народження вбачається, що відповідач ОСОБА_4, громадянин Російської Федерації є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).

Донька сторін народилась до спливу семи місяців після розірвання шлюбу, проживає разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_1

Звернувшись в суд з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 покликалась на те, що починаючи з часу народження дитини відповідач не цікавився та не брав участі у її вихованні, жодного разу не бачив доньку і не проявляє бажання бачити, не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини.

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місців не виявляли щодо неї батьківського піклування.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз»яснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї ж Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В обґрунтування позовних вимог в частині необхідності позбавлення відповідача батьківських прав позивач ОСОБА_2 покликалась на Акт від 09.06.2017 року згідно якого відповідач більше трьох років не перебував за адресою АДРЕСА_5 (місце реєстрації доньки), з пологового будинку дитину не забирав та до неї не з»являвся (а.с. 45).

Актом № 293 від 08.06.2017 року стверджується те, що ОСОБА_4 не зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 та з жовтня 2015 року за вказаною адресою не перебував (а.с. 46).

Разом з цим, в оскаржуваному рішенні відсутні мотиви з приводу оцінки зазначених доказів.

Про зазначені обставини ствердили і допитані в суді першої інстанції як свідки ОСОБА_7, яка зазначила, що сторони певний час проживали за адресою АДРЕСА_7 за місцем проживання батьків позивача, а також певний час проживали за кордоном в Росії та ОСОБА_9, яка запевнила про те, що їй відомо, що позивач телефонувала і повідомляла відповідача про те, що в нього народилась дитина, натомість відповідач виявив байдужість.

Разом з тим, положеннями частин 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 14 від 02.06.2017 р. бачається, що комісія з питань захисту прав дитини вирішила відмовити в позбавленні батьківських прав ОСОБА_4 стосовно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Висновок органу опіки та піклування складений у зв'язку з неможливістю повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставини справи і характеру ставлення батька до дитини у зв'язку з відсутністю будь-яких доказів невиконання батьком, громадянином Росії, батьківських обов'язків.

Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів приходить переконання, що висновок органу опіки та піклування носить лише рекомендаційний характер та зі свого ж смісту є немотивований, тому враховуючи роз'яснення, надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» такий висновок не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.

На переконання судової колегії матеріали справи в їх сукупності безумовно підтверджують доведений факт ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки ОСОБА_5, а відтак враховуючи подану відповідачем заяву з проханням позбавити його батьківських прав відносно доньки, колегія суддів приходить висновку про підставність апеляційної скарги та з цих підстав скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року в частині відмови у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, відносно його малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк