Справа №591/3417/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/23/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 липня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив виселити відповідача ОСОБА_3 з належної позивачу на праві власності квартири.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 551,20 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, зобов'язання вчинити дії в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду від 01 березня 2017 року дане рішення залишено без змін.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції було порушено право відповідача на справедливий суд, оскільки ОСОБА_3 був позбавлений права захищатись в суді і місцевим судом не надано можливості на звернення відповідача за правовою допомогою.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть, що було надано представником відповідача ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В судове засідання сторони не з'явилися, проте колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без сторін, враховуючи їх повідомлення, на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що з 07 червня 2016 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є позивач ОСОБА_5, згідно договору купівлі-продажу від 07 червня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с. 7-8).

Згідно актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 (а.с. 9).

Як вбачається з довідки ТОВ КК «Сумитехнобудсервіс» від 23 червня 2016 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 власник ОСОБА_5 не зареєстрований, а зареєстрованою є одна особа: ОСОБА_9 (а.с. 11).

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порушено право власника квартири на користування своїм майном, яке підлягає захисту шляхом усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відповідача зі спірної квартири.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 41, 55 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; кожен має право на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

За статтею 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпоряджання майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

В статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, останній не був зареєстрований в спірній квартирі ні колишнім власником (донькою відповідача), ні нинішнім власником - позивачем.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 був на законних підставах вселений до спірної квартири як член сім'ї власника.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо того, що квартира належала не ОСОБА_10, а батькам: ОСОБА_3 та ОСОБА_9, оскільки жодних доказів того, що вказаний договір купівлі-продажу є недійсним не надано і рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу даної квартири.

Колегія суддів не може погодитися з доводами відповідача щодо існування домовленостей між колишнім власником квартири ОСОБА_10 та відповідачем, її батьком ОСОБА_3 щодо його подальшого проживання у спірній квартирі, після відчуження квартири іншій особі, оскільки належних та допустимих доказів щодо існування таких домовленостей суду не надано.

Щодо доводів відповідача про ненадання можливості на правову допомогу слід виходити з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_11 було відомо про розгляд справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виселення - ще з 02 вересня 2016 року, коли було розміщено оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 104 (а.с. 45).

Відповідно до заяви, поданої представником відповідача ОСОБА_4 від 29.09.2016 року (а.с. 42 - 43) вбачається, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи вже задовольнялось судом.

Але в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували поважність причин неявки відповідача або його представника в судове засідання 29.09.2016 року.

З довіреності, яка міститься у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 вести його справи у всіх судових установах, з усіма правами позивача і відповідача (а.с. 43).

Таким чином, обґрунтованим є висновком місцевого суду, що протягом часу з 02 вересня 2016 року по 25 жовтня 2016 року представник відповідача ОСОБА_4 мала достатньо часу для надання доказів у справі та отримання правової допомоги, якщо це їй було необхідно.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -