Номер провадження: 22-ц/785/2174/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Гірняк Л.А.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

12.03.2014 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулося Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 2-3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 931-н від 28.09.2006 року у розмірі 66 723 доларів 24 центів США, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 3 654 гривні (а.с. 172-174).

Не погоджуючись з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 засобами поштового звязку 19.12.2016 року направила до суду апеляційну скаргу. Зокрема, апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Крім цього, звертає увагу на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права. Апелянт зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» Приморський районний суд м. Одеси вийшов за межі позовних вимог. А тому, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі (а.с. 177-180).

В судові засідання представник апелянта не зявився. Про час та місце про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Приймаючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник за договором про іпотечний кредит № 931-н від 28.09.2006 року - ОСОБА_2 порушила умови договору та норми чинного законодавства, не виконавши взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими цим договором. Так, суд першої інстанції в звязку з неналежним виконанням умов Кредитного договору, вирішив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість, що станом на 14.10.2013 року становила 66 723,24 доларів США та 2 499,04 гривень, які складаються з: строкова та прострочена заборгованість 56 733,86 доларів США, прострочені проценти за користування кредитом - 8 133, 32 доларів США, пеня по простроченому основному боргу по кредиту 1 039,94 доларів США, пеня по простроченим процентам 816,12 доларів США, прострочена комісійна винагорода 2 240,00 гривень, пеня за прострочену комісійну винагороду 259,04 гривень.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 28 вересня 2006 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 931-н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 69 307,00 доларів США зі сплатою 11,5 процентів річних в строк до 28.09.2026 року для придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4-9). Разом з тим, в забезпечення виконання умов кредитного договору 28.09.2006 року ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 646. Предметом іпотечного договору стала квартира АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2006 за Р№ 3-1378. Право власності зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» в реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.05.2006 за Р№ 14227762 за номером запису 207 в книзі 319пр-54 (а.с.12-15).

Як зазначається в п. 1.5 договору № 931-н від 28 вересня 2006 року позичальник зобовязується належним чином виконувати умови кредитної угоди та сплачувати щомісяця платежі рівними частинами в сумі 289,00 доларів США (а.с. 4). Відповідно до додаткової угоди № 3 до вказаного договору, п. 1.5. було доповнено та викладено в новій редакції, а саме: позичальник зобовязується здійснювати сплату процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом не пізніше останнього робочого числа місяця починаючи з липня 2009 року. Починаючи з січня 2010 року здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 298,00 (двісті девяносто вісім) дол США та сплату нарахованих процентів до останнього робочого числа кожного місяця, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 28 вересня 2026 року (а.с. 8 оборот).

Крім цього, щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами, то умовами договору, а саме п. 1.6.1.1, передбачено, що проценти нараховуються щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит. Відповідно до п. 1.6.1.4 сплата нарахованих процентів здійснюється Позичальником у валюті кредиту та в порядку передбаченому кредитним договором (а.с. 4 оборот).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується розрахунками заборгованості за договором про іпотечний кредит № 931-н від 28 вересня 2006 року, вимогою про погашення заборгованості за даним договором та не оспорюється сторонами по справі, позичальник взяті на себе зобовязання не виконував, зокрема, встановленого договором терміну повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит не дотримувався (а.с. 16-20, 21).

Пункт 5.2. кредитного договору встановлює обовязок позичальника, у разі порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів, сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення (а.с. 6).

З врахуванням умов укладеного між сторонами договору та положень ст.ст. 509, 526, 530, 625, 626, 1050, 1054 ЦК України у звязку з тим, що відповідачка порушила умови договору про іпотечний кредит № 931-н від 28 вересня 2006 року, кредитор позивач по справі набув право вимагати повернення від позичальника кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими договором.

Таким чином, суд першої інстанції правильно стягнув суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові № 5 Пленуму від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме п. 12 якої передбачено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Окрім цього, як зазначається в узагальненнях судової практики Верховного Суду України щодо розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 року, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Отже, враховуючи те, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором чи проценти на банківський вклад (статті 1054, 1061 ЦК України) в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. Відповідно колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення нарахованої пені за прострочення основного боргу, за прострочення по процентам, а також за прострочення комісійної винагороди, при цьому також враховує наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Про строк позовної давності відповідачем було заявлено в додаткових поясненнях (а.с. 211-214). Відповідно до правил ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України). Разом з тим, відповідно до ст. 257 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність - скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом 12 березня 2014 року (а.с. 2-3). А оскільки, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, то з боржника підлягає стягненню пеня за прострочення основного боргу, за прострочення по процентам, а також за прострочення комісійної винагороди в період з 01.03.2013 року до дати звернення до суду з позовною заявою.

Тому, враховуючи те, що в період з 01.03.2013 року по 01.10.2013 року (остання дата в розрахунках по заборгованості за договором про іпотечний кредит № 931-н від 28 вересня 2006 року) за офіційною інформацією НБУ був встановлений курс 7,99 грн за 1 дол. США, то з боржника підлягає стягненню пеня по простроченому основному боргу 5 427,36 грн (що еквівалентно 679,27 дол. США), пеня по простроченим процентам 4 541,59 грн (що еквівалентно 568,41 дол. США), а також пеня за прострочену комісійну винагороду 169,99 грн.

Щодо доводів апелянта з приводу формули стягнення заборгованості, то відповідачем по справі під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлялося клопотання про витребування обґрунтованого розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором із зазначенням формул розрахунку по кожному окремому зобовязанню (а.с. 148-149). Однак, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2016 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 було залишено без задоволення (а.с. 158). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 ПАТ «Державний ощадний банк України» було надано розрахунок загальної заборгованості за договором № 931-н від 28 вересня 2006 року станом на 14.10.2013 року, а також Додаток № 1 розрахунок нарахованих процентів за користування кредитом, додаток № 2 розрахунок пені за несвоєчасну сплату таких процентів, додаток № 3 - розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту, та додаток № 4 - розрахунок пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди за супроводження кредиту (а.с. 16-20). В цих додатках міститься інформація, зокрема, щодо періоду нарахування відповідних платежів, кількості днів, за які вони нараховані, суми їх нарахувань, суми сплачених платежів, заборгованість за їх несплату, ставка річних, а також сума пені або процентів відповідно, які підлягають сплаті, на думку позивача, станом на момент звернення до суду з відповідною вимогою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що доказів того, що відповідач або ж її представник зверталися до ПАТ «Державний ощадний банк України» з вимогою надати обґрунтований розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором із зазначенням формул розрахунку по кожному окремому зобовязанню вже після того як судом першої інстанції було відхилено відповідне клопотання в матеріалах справи не міститься.

Окрім цього, доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача про стягнення заборгованості в іноземній валюті попри те, що позивач не надав відповідну ліцензію відхиляються оскільки в матеріалах справи містяться: копія банківської ліцензії № 148 від 16.01.2002 року, яка видана Відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк», зареєстрованого Національним банком України 31.12.1991 року за № 4; дозвіл № 148-2 та додаток до цього дозволу від 29.04.2002 року, з яких вбачається, що Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями та перераховані які саме операції (а.с. 162-165).

Таким чином, оскільки, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а судом першої інстанції були невірно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що є підстави для зміни прийнятого судом першої інстанції рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» ( р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 931-н від 28.09.2006 року у розмірі 66 723 (шістдесят шість тисяч сімсот двадцять три) доларів 24 центів США, в тому числі строкова та прострочена заборгованість 56 733,86 доларів США, прострочені проценти - 8 133, 32 доларів США, пеня по простроченому основному боргу 5 427,36 грн (що еквівалентно 679,27 доларів США), пеня по простроченим процентам 4 541,59 грн (що еквівалентно 568,41 дол США) та заборгованість за комісією в сумі 2 499 (дві тисячі чотириста девяносто девять) гривень 04 копійки, з яких: прострочена комісійна винагорода 2 240,00 гривень, пеня за прострочену комісійну винагороду 169,99 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» ( р/р 0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) судовий збір у розмірі 3 654 гривень.»

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

15.03.2017 року м. Одеса