УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 1 грудня 2011 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 листопада 2011 року до досягнення нею повноліття.

Рішенням того ж суду від 28 серпня 2014 року з нього на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 серпня 2014 року до досягнення ним повноліття.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 вересня 2015 року з нього на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 липня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Позивач зазначав, що з урахуванням рішення апеляційного суду загальний розмір стягнутих аліментів становить 62,5 % від його заробітку, що перевищує визначений законом - 50 %.

Крім того, в нього на утриманні перебувають його дружина ОСОБА_9, яка є інвалідом, та її неповнолітня донька.

Враховуючи викладені обставини, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання доньки та сина з 1/4 до 1/6 частини від його заробітку по кожному з рішень.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 2 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Змінено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Южноукраїнського суду Миколаївської області від 1 грудня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на неповнолітню доньку ОСОБА_7, з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Змінено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Южноукраїнського суду Миколаївської області від 28 серпня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на неповнолітнього сина ОСОБА_10, з 1/4 на 1/6 частину всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано відповідні виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аліментів на дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відповідно.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 2 лютого 2016 року скасовано в частині зменшення розміру стягнутих аліментів із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовано висновок суду про відкликання виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на неповнолітнього сина ОСОБА_10 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, виданий Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 28 серпня 2014 року.

Відкликано із відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_6 на сина ОСОБА_10 в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру аліментів, стягнутих із позивача на користь ОСОБА_6 на неповнолітнього сина, та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 180-182, 184, 192 СК України, належним чином оцінивши наявні у справі докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів.

Колегія погоджується з таким висновком.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини та укладення позивачем 6 серпня 2015 року нового шлюбу не свідчать про погіршення його майнового стану. Крім того, враховано той факт, що аліментні зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_6 мали тривати лише з 28 липня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Також судом було встановлено, що заробітна плата позивача до червня 2015 року становила 4 822 грн, а з червня по жовтень 2015 року - 6 398 грн.

Таким чином, усупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст. 192 СК України.

Встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначеної частини позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта