АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4495/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2884/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 червня 2013 року по справі за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року державний виконавець Київського ВДВС Полтавського МУЮ Моргунов К.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_2 права виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у Київського ВДВС Полтавського МУЮ знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 76 847,18 грн. Боржником рішення суду в добровільний строк, наданий державним виконавцем не виконано, тому необхідно застосувати до боржника заходи забезпечення виконання.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 червня 2013 рокуподання державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань.

Виконання ухвали доручено Адміністрації Державної прикордонної служби України - 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, та ухвалити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ відмовити. Вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм законодавства, не з'ясував фактичні обставини справи та дійшов передчасного висновку.

На даний час Київський ВДВС Полтавського МУЮ перейменований на Київський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент розгляду подання передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього закону.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Дані положення також містяться в ст. 76 та п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент розгляду апеляційної скарги.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись ст. 377-1 ЦПК України прийшов до висновку про необхідність застосувати до боржника заходи забезпечення виконання рішення суду у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язання покладеного на нього рішенням суду.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Київського ВДВС Полтавського МУЮ знаходиться виконавче провадження № 35709171 з виконання виконавчого листа № 2-1676/11 від 31 липня 2012 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_2 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 76 847,18 грн.

Постановою від 14 грудня 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1676/11 від 31 липня 2012 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

На переконання колегії суддів, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Представник державної виконавчої служби суду першої та апеляційної інстанції доказів з приводу обставин, викладених у поданні не надав, а тому при розгляді подання слід керуватися обставинами викладеними у поданні та доданими до нього доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не надано суду переконливих доказів умисних дій боржника (дії або бездіяльність), спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості.

Разом з тим, в матеріалах, приєднаних до подання, відсутні достовірні відомості та належні докази того, що боржник ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Акт державного виконавця від 21 травня 2013 року згідно з яким ним здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, майна належного боржнику не виявлено, а зі слів сина боржник виїхав за кордон на заробітки, не може бути визнані доказами ухилення боржника від виконання виконавчого документу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_2про відкриття виконавчого провадження по даній справі, тоді як вимога державного виконавця щоб боржник з'явився до відділу ДВС не можуть бути доказом ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань тому, що відсутні відомості щодо отримання боржником даної вимоги.

Поряд з цим, державним виконавцем не надано доказів, які свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду та про те, що він має намір покинути територію України, тоді як сам факт наявності заборгованості не може бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, державний виконавець Київського ВДВС Полтавського МУЮ не обґрунтував та не надав доказів вчинення боржником дій, які свідчать про його ухилення від виконання зобов'язань за судовим рішенням, а тому подання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 червня 2013 рокуслід скасувати, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 червня 2013 року- скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна