Справа № 172/920/17
Провадження № 2/172/471/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2017 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Битяка І.Г.

за участю секретаря судового засідання - Глушко О.М.

позивачки ОСОБА_1.П.

відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що у її власності знаходиться 1/2 частка житлового будинку за адресою: вул. Лесі Українки, буд. 73, сел. Васильківка, Дніпропетровська область. У цьому будинку, крім позивачки, зареєстроване місце проживання відповідача її колишнього чоловіка, але останній не проживає там із січня 2008 року. У добровільному порядку відмовляється змінювати місце реєстрації проживання, ніякої участі в утриманні житла не приймає та ним не користується.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що житловий будинок придбаний у період шлюбу з відповідачем, а тому за їх заявою визнаний спільною сумісною власністю. На даний час відповідач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому вважає, що він повинен знятись з реєстрації у будинку № 73 по вулиці Лесі Українки.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що він є співвласником будинку № 73 по вулиці Лесі Українки. Іншої нерухомості у власності він не має, а тому немає можливості зареєструватись за місцем фактичного проживання.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.10.91 по 13.09.06, що підтверджується відміткою у паспорті позивача та свідоцтвом про розірвання шлюбу, які знаходяться у матеріалах справи.

Із наданого позивачем свідоцтва про право власності встановлено, що 05 жовтня 2007 року за номером 3368 зареєстровано право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, придбаного ними за час шлюбу, яке складається з житлового будинку за № 73 по вул. Лесі Українки в сел. Васильківка Дніпропетровської області.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 36849042 від 20.12.2012 року власником ? частки зазначеного будинку є ОСОБА_1.

Згідно з даними домової книги у будинку за адресою: вул. Лесі Українки, буд. 73, сел. Васильківка, Дніпропетровська область зареєстровано місце проживання позивача, відповідача та їхньої доньки.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами, визначеними статтями 63, 68 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) однією із загальних засад цивільного законодавства визначено неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Зміст цієї засади розтлумачено у статті 321 ЦК України де вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено у статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Зазначені вище норми дублюються у статті 150 Житлового кодексу Української РСР де вказано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За вказаних обставин задоволення позову позбавить відповідача його гарантованого законом права власності, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 158, 212-213, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69 СК України, 3, 321, 368, 383 ЦК України, 150 ЖК Української РСР, -

У Х В А Л И В

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Васильківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя І.Г. Битяк