РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог і просить суд розірвати її шлюб з ОСОБА_4, зареєстрований 09 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 296, та стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визнав повністю, про стягнення аліментів на утримання дитини - частково. Не заперечуючи необхідності сплати аліментів на утримання дочки, погоджується на сплату їх у розмірі не більше 1000 гривень. При цьому посилається на те, що на теперішній час він не працевлаштований, а тому неспроможний сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони з 09 жовтня 2010 року перебувають у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На теперішній час сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подальше спiльне життя подpужжя i збеpеження шлюбу супеpечило б iнтеpесам позивача, що мають для неї iстотне значення, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати. При цьому суд враховує, що відповідач позов у частині позовних вимог про розірвання шлюбу визнав повністю і проти розірвання шлюбу не заперечує.

Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дочки, яка проживає разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дитини.

Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно статті 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 травня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у розмірі 1426 гривень, а з 01 грудня 2017 року 1492 гривні.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить з 01 травня 2017 року 713 гривень, а з 01 грудня 2017 року 746 гривень.

Як слідує з досліджених по справі доказів, відповідач на теперішній час не працевлаштований та не має постійного місця роботи, але, разом з тим, вказує на свою спроможність сплачувати аліменти у розмірі не більше 1000 гривень. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоровя відповідача, наявність у нього інших, крім дочки ОСОБА_7, утриманців, тощо), судом не встановлена.

Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на утримання дочки ОСОБА_7 аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно та визнає вказаний розмір аліментів розумним і справедливими.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Шлюб мiж ОСОБА_2 і ОСОБА_4, зареєстрований 09 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 296, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 17 серпня 2017 року і до повноліття дитини.

Рiшення в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 15 листопада 2017 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь