АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2774/15-ц Номер провадження 22-ц/786/362/17Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 жовтня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 грудня 2014 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №500966557, за яким ПАТ «Альфа-Банк» зобов'язувався надати ОСОБА_3 кредит в сумі 61 175 грн. 47 коп. в строк з 09.12.2014 року, а ОСОБА_3 зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, сплачувати проценти та інші передбачені умовами кредитного договору платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком до нього - графіком погашення кредиту. ОСОБА_3 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 10.07.2015 р. має заборгованість за кредитом в сумі 61 175 грн. 47 коп., заборгованість за відсотками в сумі 4 886 грн. 96 коп. та заборгованість по комісії в сумі 10 424 грн. 78 коп. У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_3 обов'язків щодо сплати кредиту також відповідно до умов договору нараховано штраф в сумі 1 200 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 77 687 грн. 21 коп. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту за договором, яка залишилась без виконання. На підставі викладеного, ПАТ «Альфа-Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 09.12.2014 року в розмірі 77 687 грн. 21 коп.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року, вказаний позов ПАТ "Альфа-Банк" було задоволено (а.с. 51-53, 81-84).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - задоволена частково. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 110-111).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, стягнути судові витрати з відповідача.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №500966557. Згідно умов вказаного договору банк надає позичальнику ОСОБА_4 кредит, а позичальник приймає кредит в сумі 61 175,47 грн. зі сплатою позичальником 15,99% річних (п.п. 2.1., 2.2. договору) (а.с.4-7, 153-156).

Також умовами кредитного договору від 09.12.2014 р. передбачено сплату позичальником комісійної винагороди (п.2.8. договору).

Згідно п. 2.3. договору сторонами визначено, що датою остаточного повернення кредиту є 10.12.2019 року.

Пунктом 2.5 договору визначено рахунок для зарахування заборгованості за цим договором - №6557 у ПАТ "Альфа-Банк".

Додатком №1 до договору від 09.12.2014 року визначено умови кредитування, графік погашення кредиту (а.с. 7).

У подальшому між сторонами 09.12.2014 року укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №500966557 від 09.12.2014 року, яким з 10.07.2015 року встановлено новий порядок повернення кредиту, сплати процентів, комісійної винагороди та інших платежів (а.с.162).

Згідно розрахунку станом на 10.07.2015 р. ОСОБА_3 має заборгованість за кредитом в сумі 61 175 грн. 47 коп., заборгованість за відсотками в сумі 4 886 грн. 96 коп. та заборгованість по комісії в сумі 10 424 грн. 78 коп. У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 обов'язків щодо сплати кредиту йому також відповідно до умов договору нараховано штраф в сумі 1 200 грн. (а.с. 11).

У судовому засіданні представник відповідача категорично заперечив факт підписання кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд на виконання вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішеня є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому рогляді справи, взяв до уваги, що суд касаційної інстанції, скасовуючи попередні рішення судів першої та апеляційної інстанції, виходив з того, що суди не врахували норми ЦПК України щодо допустимості доказів, прийняли рішення на підставі копій документів, які засвідчені з порушенням норм законодавства, не витребували оригінал кредитного договору. Крім того, не перевірили доводів представника відповідача щодо рахунків, на які перераховані кошти, та їх відповідність рахункам, зазначеним у кредитному договорі. Під час нового розгляду справи, на виконання вимог суду позивач повторно надав копії документів. Однак, судом встановлено, що ці документи належним чином не засвідчені, оскільки підпис особи, яка засвідчила копії документів, скріплено печаткою відділення «Сумське» ПАТ «Альфа-банк» ідентифікаційний код 23494714, тоді як справжній ідентифікаційний код цього відділення - 37854213, що підтверджується відповідним витягом з Реєстру. Крім цього, виписки по банківським рахункам, подані позивачем на підтвердження руху коштів за кредитним договором, не є документом первинного обліку, а відтак і не є допустимим доказом у справі. У цих виписках відповідач вказаний платником і отримувачем коштів, відповідно місцевий суд не має можливості визначитися щодо змісту цих операцій. В порушення приписів суду касаційної інстанції, при новому розгляді справи інші докази на підтвердження руху коштів позивачем не надано. При новому розгляді позивачем не виконані й інші вимоги суду касаційної інстанції, а саме надано копію кредитного договору №500966557 не в повному обсязі: не надано належним чином завірену копію розділу №2 кредитного договору. З метою доведення факту невідповідності підписів відповідача на аркушах кредитної справи його представником у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та подане письмове клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, необхідних для призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.08.2016 року та від 29.09.2016 року позивача було зобов'язано надати суду оригінали матеріалів за кредитним договором № 500966557 від 09.12.2014 року. Обидві ухвали суду отримано позивачем, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, однак, такі документи суду першої інстанції не надано. З урахуванням ухилення позивача від надання таких документів, місцевий суд вважав за можливе застосувати норму ч.1 ст.146 ЦПК України та прийшов до висновку, що факт укладання кредитного договору № 500966557 від 09.12.2014 року позивачем не підтверджено. Позивач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, а тому місцевий суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подати оригінали.

Як вбачається із матеріалів справи, після передачі касаційним судом справи на новий розгляд позивач надав додаткові письмові докази, що містяться в т.1 на а.с. 138-162, а саме ксерокопії виписок по особовим рахункам, копію клопотання ОСОБА_3 про оформлення нового кредиту, копії кредитних договорів та копії договорів про внесення змін до них, які засвідчені печаткою відділення «Сумське» ПАТ «Альфа-банк». Як пояснив представник відповідача, ОСОБА_3 проживає в м. Лубни та має банківські рахунки в Лубенському відділенні ПАТ «Альфа-банк», ніякого відношення до відділення «Сумське» не має.

До суду апеляційної інстанції представник позивача тричі не з»явився, належні та допустимі докази в оригіналах на підтвердження позовних вимог не надав.

Скасовуючи попередні судові рішення, ухвалені у справі, суд касаційної інстанції звернув увагу суду, що за змістом ст. 59 ЦПК України до повноважень суду, без відповідної на те заяви сторони, входить не брати до уваги докази, одержані порушенням порядку, встановленого законом. Також суд касаційної інстанції вказав на те, що суд першої інстанції не перевірив чи видавався позичальнику відповідний касовий документ щодо отримання ним кредитних коштів та не перевірив доводів відповідача, що надані копії документів не є доказами отримання ним кредитних коштів.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України, згідно якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, позивач не надав відповідний касовий документ щодо отримання позичальником спірних кредитних коштів, виписки по особовим рахункам не є належними та допустимими доказами в цій частині.

Доводи представника позивача про те, що по справі надані документи належним чином засвідчені штампами та печаткою відділення «Сумське» ПАТ «Альфа-банк» та вони є допустимими доказами по справі щодо укладення кредиту з відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається із тексту спірного кредитного договору від 09.12.2014 р., він укладався у м. Лубни. Будь-яка печатка, штамп підприємства чи установи ідентифікує юридичну особу. У даному випадку ксерокопії документів по справі позивачем надано із засвідченням їх печаткою відділення «Сумське», а не Лубенського відділення. Колегія суддів звертає увагу, що до апеляційної скарги позивач додав ті самі ксерокопії документів, але без засвідчення їх печаткою відділення «Сумське», на них міститься штамп «згідно з оригіналом ОСОБА_5.» та підпис особи, чи має ця особа право засвідчувати ксерокопії документів, оскільки згідно довіреності від 04.08.2016 р. (т.1 а.с. 244) ПАТ «Альфа-банк» уповноважив ОСОБА_5, зокрема «подавати документи, подавати будь-які інші необхідні докази», але при цьому документи та докази повинні бути належними та допустимими у розумінні вимог ст. ст. 58,59 ЦПК України.

Також не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що суд першої інстанції не дав оцінки письмовому доказу - заяві відповідача про реструктиризацію кредитних договорів в зв»язку з тяжким фінансовим станом, оскільки клопотання (а.с. 152,157 т.1) від імені ОСОБА_3 від 09.12.2014 р. виконані комп»ютерним текстом, на них мається підпис. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач заперечує написання цього клопотання та отримання спірних кредитних коштів. Позивач не надав суду оригінал цього клопотання для огляду та правової його оцінки.

Також не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що матеріали справи не містять доказів про витребування оригіналів документів по справі, оскільки на а.с.128 т.1 міститься лист місцевого суду від 22.07.2016 р. на адресу позивача про необхідність забезпечення явки представника позивача у судове засідання на 10.08.2016 р. та надання оригіналів кредитного договору, доказів про отримання відповідачем кредитних коштів, цей лист разом із судовою повісткою вручено позивачу 28.07.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 129 т.1). Ухвалою місцевого суду про витребування доказів від 29.08.2016 р. зобов»язано ПАТ «Альфа-банк» надати суду всі оригінали матеріалів за кредитним договором від 09.12.2014 р. у строк до 28.09.2016 р. (т.1 а.с. 178). Копія цієї ухвали отримана позивачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 09.09.2016 р. (т.1 а.с. 181). Ухвалою місцевого суду про витребування доказів від 29.09.2016 р. повторно зобов»язано ПАТ «Альфа-банк» надати суду всі оригінали матеріалів за кредитним договором від 09.12.2014 р. у строк до16.10.2016 р. (т.1 а.с. 178). Копія цієї ухвали отримана позивачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 06.10.2016 р. (т.1 а.с. 186). 17.10.2016 р. представник відповідача подав місцевому суду клопотання по визнання доказів неналежними та клопотання про призначення експертизи (т.1 а.с.226,227). Місцевий суд, посилаючись на ч. 1 ст. 146 ЦПК України, прийшов до висновку про те, що позивач ухиляється від надання оригіналів кредитної справи, а без їх надання провести експертизу неможливо, тому факт укладення кредитного договору від 09.12.2014 р. позивачем не підтверджено.

Доводи представника позивача про відсутність будь-яких претензій до відповідача по кредитним договорам від 29.01.2014 р. та від 14.04.2014 р. не підтверджені належними та допустимими доказами та не впливають на вирішення даного спору, оскільки вказані кредитні договори не є предметом даного спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :