Справа № 462/1679/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/4797/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львовавід 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди і моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди і моральної шкоди, який в подальшому представник позивача уточнив (а.с. 93-94)є. Просить стягнути із ПрАТ «АСК «Інго Україна» невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 19442 грн. та пеню в сумі 773,57 грн., а також з ОСОБА_4 компенсацію матеріальної шкоди, завданої понад страховий ліміт, в розмірі 50568 грн. та 5000 грн. моральної шкоди, а також стягнути в солідарному порядку з відповідачів понесені витрати на перевезення автомобіля в розмірі 1000 грн., та витрати зі сплати судового збору і правової допомоги.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.10.2015 року об 11.30 год. на автодорозі «Львів-Рава-Руська» 26км+880м при в'їзді в м.Жовква внаслідок порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху відбулося зіткнення автомобіля «ЗАЗ 110307», номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок цієї ДТП її автомобіль «Нісан» зазнав технічних ушкоджень. Оскільки цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ 110307» було застраховано в ПрАТ «АСК «Інго Україна», позивач, як потерпіла внаслідок цієї ДТП, звернулася до страхової компанії із заявою про виплату їй страхового відшкодування. На підставі цієї заяви було відкрито страхову справу. Хоча згідно висновку №79/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.12.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Нісан Екстреіл» внаслідок його пошкодження в ДТП, становить 218068 грн., проте ПрАТ «АСК «Інго Україна» виплатило позивачу лише 30558 грн. Такі дії страховика щодо заниження розміру страхового відшкодування ОСОБА_3 вважає протиправними. Вартість залишків автомобіля страхова компанія оцінила в 187 000 грн., що є безпідставним і змусило позивача самостійно шукати покупця і продати автомобіль за 5000 дол. США, що за курсом НБУ на час продажу складало 117500 грн. Отже, вважає, що невиплаченими їй залишилися 70 010 грн. (218068 - 117500 - 30558). На підставі зазначеного просить стягнути із ПрАТ «АСК «Інго Україна» різницю між лімітом страхового відшкодування та розміром виплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 442 грн., а з ОСОБА_4 - 50568 грн. шкоди завданої понад страховий ліміт. Крім цього, визнана страховиком сума відшкодування повинна була бути виплачена 20.01.2016 року, однак виплачена лише 10.02.2016 року, тобто сума пені, як визначено п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 773,57 грн. Також позивач зазначає, що понесла витрати в розмірі 1000 грн. на перевезення автомобіля зі штрафмайданчика, які, як вважає, повинні були відшкодовані солідарно обома відповідачами. Також зазначає, що відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу свідомо безпідставно ухиляється від відшкодування їй завданих збитків, вона зазнала моральних страждань, пов'язаних із спричиненням ушкодження майна, тому, на думку позивача, їй завдано моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн.

Ухвалою суду від 28.02.2017 року позовну заяву ОСОБА_3 в частині стягнення із ОСОБА_4 моральної шкоди за заявою представника позивача залишено без розгляду.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львовавід 28 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

Рішення Залізничного районного суду м. Львовавід 28 лютого 2017 року оскаржила позивач ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що висновки суду не відповідають обставини судом, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львовавід 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Встановлено, що 22 жовтня 2015 року об 11.30 год. на автодорозі Львів - Рава-Руська відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2, та автомобіля «ЗАЗ 110307», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, якого було визнано винним у вчиненні ДТП згідно постанови Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2015 року (а.с.52).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «АСК «Інго Україна» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/3791364, що діяв на період з 30.12.2014 року до 29.12.2015 року, тобто на час ДТП (а.с.46).

Відповідно до приписів ст. ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Із змісту п.3 ч.1 ст.988 ЦК України випливає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст.5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу .

Відповідно до ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зі змісту п. 36.2 ст.36 Закону вбачається, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.36 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) та виплатити його.

12 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до ПрАТ «АСК «Інго Україна» про страхове відшкодування (а.с. 123).

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у справі, ПрАТ «АСК «Інго-Україна» 10.02.2016 року виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 30558 грн., на підставі висновку №79/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.12.2015 року.

Згідно даного висновку (а.с.9-44) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок його аварійного пошкодження під час ДТП, на момент дослідження дорівнює 218 068 грн. За результатами цього ж дослідження також встановлено, що автомобіль відновлювати економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту (293688,37 грн.) перевищує ринкову вартість досліджуваного автомобіля на момент його пошкодження (218 068 грн.). Згідно з п.7.3 Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, якщо вартість відновлювального ремонту на момент оцінки перевищує ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження, то матеріальний збиток приймається у розмірі, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на цей момент, оскільки такий КТЗ відновлювати економічно недоцільно, тобто в даному випадку вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості автомобіля на момен пошкодження і складає 218068 грн.

Згідно з ч.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.2 цієї статті якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2015 року оцінювач ОСОБА_5 у звіті № 18565 визначив вартість залишків пошкодженого автомобіля «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 187000 грн. (а.с. 38-43).

Крім цього, ПрАТ «АСК «Інго Україна» 16.12.2015 року на порталі «AUTOonlain», учасником якого воно є, розмістило пропозицію щодо продажу пошкодженого автомобіля на аукціоні. За результатами аукціону 22.12.2015 року запропоновано за автомобіль «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2, найвищу пропозицію 187 000 грн., яка була чинною до 12.01.2016 року (а.с. 67).

Разом з тим, позивач залишила пошкоджений автомобіль за собою, про що свідчить той факт, що ще 18.12.2015 року, тобто до визначення у вказаний спосіб вартості залишків транспортного засобу страховою компанією, вона сама відчужила пошкоджений автомобіль.

Таким чином, ПрАТ «АСК «Інго Україна» здійснено виплату страхового відшкодування в порядку і розмірі, передбачених ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, ОСОБА_3 не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції на виконання положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних і допустимих доказів, які би спростовував вартість залишків пошкодженого автомобіля «Нісан Екстреіл», визначену ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції критично оцінив доводи позивача про те, що вона продала залишки автомобіля за 5000 дол. США, що підтверджується розпискою від 18.12.2015 року (а.с.51), оскільки вказана розписка не є належним доказом на підтвердження відчуження автомобіля та отримання ОСОБА_3 коштів в зазначеній сумі за продаж автомобіля. До того ж згідно договору купівлі-продажу, наданого представником позивача, належний ОСОБА_3 автомобіль «Нісан Екстреіл» проданий нею через уповноважену особу лише 15.02.2017 року.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку і про те, що ціна пошкодженого автомобіля, навіть за умови його продажу, не може визначатися чи утотожнюватися з його вартістю в розумінні ч.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З тих же мотивів суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи представника позивача про те, що продаж застрахованого автомобіля згідно договору купівлі-продажу від 15.02.2017 року за 48000 грн. є підтвердженням недоплати ПрАТ «АСК «Інго Україна» позивачу страхового відшкодування. Суд вірно вважав такі твердження безпідставними, оскільки автомобіль відчужено через 15 місяців після ДТП, саме 22.10.2015 року, і в той же час до суду не надані докази відповідності технічного стану проданого автомобіля тому стану, в якому він був після ДТП, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність вимог позивача як про стягнення із ПрАТ «АСК «Інго Україна» недоплаченого страхового відшкодування, так і про стягнення із ОСОБА_4 матеріальної шкоди, що перевищує встановлену полісом страхову суму.

Що стосується вимоги позивача про стягнення із ПрАТ «АСК «Інго Україна» пені за прострочення виплати страхового відшкодування, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність такої з врахуванням того, що заяву про виплату страхового відшкодування позивачем подано страховику 12.01.2016 року, а страхове відшкодування здійснено 10.02.2016 року, тобто в строки, визначені п. 36.2 ст.36 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», .

Щодо солідарного стягнення з обох відповідачів вартості перевезення автомобіля зі штрафмайданчика в сумі 1000 грн., то як на підставу такої вимоги ОСОБА_3 посилається на положення ст.1166 ЦК України. Проте витрати на перевезення автомобіля не можна вважати майновою шкодою, завданою неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодування якої передбачено цієї нормою ЦПК України. Щодо страховика, то згідно з ч.2 ст.30 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він відшкодовує витрати на евакуацію транспортного засобу лише з місця дорожньо-транспортної пригоди, а не із штрафмайданчика, як в даному випадку.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд вважав, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовив.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а відтак, правомірно у задоволенні таких відмовив.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Залізничного районного суду м. Львовавід 28 лютого 2017 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львовавід 28 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.