Справа № 496/4556/16-ц
Провадження № 2/496/630/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі Поцелуйко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку, який складається з коридору 5,3 м2, коридору 5,4 м2, житлової кімнати 9,2 м2, житлової кімнати 16,8 м2, літньої кухні літера «Д», який розташований в с. Нова Ковалівка Біляївського району Одеської області по вул. Лермонтова, 16, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 11 жовтня 2005 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2005 року померла її матір ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/6 частину житлового будинку, який складається з коридору 5,3 м2, коридору 5,4 м2, житлової кімнати 9,2 м2, житлової кімнати 16,8 м2, літньої кухні літера «Д», що розташований в с. Нова Ковалівка Біляївського району Одеської області по вул. Лермонтова, 16. Після смерті матері вона як спадкоємець за законом першої черги звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як відсутня державна реєстрація права власності на вищевказане спадкове майно за спадкодавцем. У звязку з викладеним вона звернулася з позовом до суду.

До судового засідання позивачка не зявилася, але подала заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог, просила справу розглянути у її відсутність.

Представник Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 11 жовтня 2005 року померла ОСОБА_2 матір позивачки, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Після її смерті відкрилася спадщина на 1/6 частину житлового будинку, який складається з коридору 5,3 м2, коридору 5,4 м2, житлової кімнати 9,2 м2, житлової кімнати 16,8 м2, літньої кухні літера «Д», що розташований в с. Нова Ковалівка Біляївського району Одеської області по вул. Лермонтова, 16, відповідно до дублікату договору купівлі-продажу від 30 грудня 1993 року (а.с. 45).

Позивачка є донькою померлої ОСОБА_2, згідно свідоцтва про народження (а.с. 42), а тому згідно положень ст. 1261 ЦК України, являється спадкоємцем за законом першої черги.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, тобто відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину. Але листом від 30.11.2016 року № 5000/02-14 державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду, так як відсутня державна реєстрація права власності на вищевказане спадкове майно за спадкодавцем (а.с. 12).

З дублікату договору купівлі-продажу 1/6 частини житлового будинку, розташованого під № 16 в с. Нова Ковалівка Біляївського району Одеської області, посвідченого 30 грудня 1993 року секретарем виконкому Іллінської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 132 вбачається, що Одеське шахтоуправління в особі ОСОБА_3 продало, а ОСОБА_2 купила 1/6 частину житлового будинку розташованого за вищевказаною адресою, але не провела державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 45).

Відповідно до довідки Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1018 від 09.11.2005 року, на момент укладання вищевказаного договору купівлі-продажу 1/6 частини житлового будинку, розташованого під № 16 в с. Нова Ковалівка Біляївського району Одеської області були відсутні назви вулиць. Рішенням виконкому Іллінської сільської ради від 14.11.2003 року № 45 затверджено назви вулиць в селі Нова Ковалівка Біляївського району Одеської області, так, будинок № 16, 1/6 частина якого належить ОСОБА_2 знаходиться на вулиці Лермонтова (а.с. 39 зв.).

При житті ОСОБА_2 володіла 1/6 частиною житлового будинку № 16, що знаходиться в с. Нова Ковалівка Біляївського району Одеської області по вул. Лермонтова, що підтверджується довідкою Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1135/02-09 від 22.11.2016 року, з якої вбачається, що згідно запису погосподарської книги № 7, особовий рахунок № 0769-1, сторінка 18, житловий будинок за адресою: с-ще Нова-Ковалівка, вул. Лермонтова, 16 Біляївського району Одеської області, який належить на праві власності 6 господарям, 1/6 частина житлового будинку з літньою кухнею належать ОСОБА_2, померлій 11.10.2005 року (а.с. 14).

З рішення Іллінської сільської ради № 273-XXIV від 07 жовтня 2004 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на складання проекту відведення земельної ділянки по передачі у власність для будівництва та обслуговування 1/6 частини житлового будинку, господарчих будівель і споруд» вбачається, що ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту відведення по передачі у власність земельної ділянки загальною площею 0,016 га із земель житлової та громадської забудови Іллінської сільської ради для будівництва та обслуговування 1/6 частини житлового будинку господарчих будівель і споруд за адресою: с. Нова Ковалівка вул. Лермонтова, 16 (а.с. 16).

Відповідно до листа ПП «Одеське БТІ» № 214/2/ від 18.08.2016 року при проведенні інвентаризації нерухомого майна за адресою: сщ. ОСОБА_4 вул. Лермонтова, 16 (колишня адреса: с. Нова Ковалівка) Біляївського району Одеської області встановлено, що за даною адресою розташовані: літ «А» житловий будинок загальною площею 346,9 м2, житловою площею 214,5 м2, літ «Б» літня кухня, літ «В» сарай, літ «Г» літня кухня, літ «Д» літня кухня, літ «Е» вбиральня, 1-15 огорожа. Літня кухня літ «Б», літня кухня літ «Г» зруйновані, 1/6 частина нерухомого майна, яка належить ОСОБА_2 не реконструювалась (а.с 15).

Відповідно до довідки, виданої Іллінською сільською радою Біляївського району Одеської області № 767/02-19 від 16.08.2016 року ОСОБА_1 дійсно провела поховання, постійно сумісно проживала та вела сумісне господарство з матірю ОСОБА_2, яка померла 11 жовтня 2005 року, по день її смерті за адресою: селище ОСОБА_4 вул. Лермонтова, 16 Біляївського району Одеської області (а.с. 23).

Крім того, факт належності ОСОБА_2 вказаної 1/6 частини житлового будинку підтверджується довідками, виданими Іллінською сільською радою Біляївського району Одеської області № 944 від 18.10.2005 року та № 02-19-1023 від 29.09.2008 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 до дня смерті 11 жовтня 2005 року дійсно проживала на території Іллінської сільської ради та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11, 39).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З положень ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право ОСОБА_2 на вказану 1/6 частину житлового будинку на момент її смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачкою право власності у порядку спадкування за законом на вказану 1/6 частину житлового будинку.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1217, 1218, 1261, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Іллінської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку, який складається з коридору 5,3 м2, коридору 5,4 м2, житлової кімнати 9,2 м2, житлової кімнати 16,8 м2, літньої кухні літера «Д», який розташований в с. Нова Ковалівка Біляївського району Одеської області по вул. Лермонтова, 16, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 11 жовтня 2005 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області: ОСОБА_5