Справа № 161/3635/17
Провадження № 2/161/1858/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2011 року померла його та відповідача мати ОСОБА_1 і після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Вишківській, 52 в м. Луцьку.

Вказує, що матірю був складений заповіт, за яким вона все належне їй майно заповіла в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_6

В подальшому, ОСОБА_3 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а ОСОБА_6 ніяких дій по прийняттю спадщини не вчиняв та 09.03.2015 року помер.

Зазначає, що на час відкриття спадщини, він постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_1, а тому вважає, що неприйнята ОСОБА_6 спадщина в розмірі 3/8 частки підлягає успадкування за законом ним та відповідачем по 3/16 частки за кожним.

У звязку з чим, просить визнати за ним право власності на 3/16 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Вишківській, 52 в м. Луцьку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав в ній зазначених, просили суд її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, оскільки позивач не має права на отримання спадщини, бо вона підлягає поділу між спадкоємцями за заповітом.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.03.2011 року померла ОСОБА_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ № 108457 від 10.03.2011 року (а.с. 13), після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Вишківській, 52 в м. Луцьку.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Разом з тим, із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу від 28.12.2010 року вбачається, ОСОБА_1 все своє майно заповіла в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 17).

Однак, як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ОСОБА_6 помер 09.03.2015 року та як вбачається із матеріалів спадкової справи, останній будь-яких дій щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 не вчиняв (а.с. ).

У відповідності до ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Такі ж розяснення викладені у ч. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Таким чином, спадкоємцем після смерті ОСОБА_1 є ОСОБА_3, в тому числі й на частку, що мала б належати ОСОБА_6 і яку померла заповіла останньому.

При цьому, суд вважає невірним посилання представника позивача на ст. 1223 ЦК України та тлумачення даних норм в частині того, що не прийняття частки спадкового майна за заповітом розподіляються порівну між спадкоємцями за законом, оскільки з цього приводу є чітке врегулювання таких правовідносин нормами ч. 1 ст. 1275 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, враховуючи вищевикладене, а також дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1217, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Вишківській, 52 в м. Луцьку в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк