Справа № 357/128/17 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/4865/17 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 26 21.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року позивач (ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення боргу, який обґрунтовував тим, що 07.11.2007 року між ним (банком) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №388/32/07-Пі, відповідно до умов якого він (позивач) надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту 39 000 доларів США зі сплатою 13.50% річних з кінцевим терміном повернення останньої його частини не пізніше 05 листопада 2017 року.

Відповідач допустив порушення своїх зобов'язань, а тому позивач просив суд стягнути в судовому порядку з відповідача на його користь заборгованість за договором кредиту №388/32/07-Пі від 07.11.2007 року в сумі 81 426,32 доларів США та судовий збір в сумі 28 271 грн.43коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки вони недоведені і необґрунтовані.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, судом встановлено, що 07.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту за №388/32/07-ПІ, відповідно до якого Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав відповідачу кредит в сумі 39000 доларів США зі сплатою 13,50% річних, строком до 05.11.2017року, що підтверджується копією договору кредиту (а.с.5-8).

28.07.2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту №388/32/07-Пі від 07.11.2007 року відповідно до умов якого, кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту - 06. 11.2017 року.

26.11.2015 року на адресу відповідача була надіслана вимога про погашення основного зобов'язання №08.305-186/21212, але вона була повернута у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Суд вірно не визнав належним доказом надану представником відповідача досудову вимогу від 30.08.2013 року, оскільки даний лист є копією без належного завірення та відсутні докази того, що ПАТ "Укрсоцбанк" передавав будь-кому право вимоги за вказаним кредитним договором.

Згідно з п.п 3.3.6.. 3.3.7. договору кредиту боржник зобов'язаний погашати кредитору проценти відповідно до п.п.1.1.1., 2.5., 2.6, 2.8. цього договору та сплачувати кредитору кредит та комісії в строки, встановлені в п.п.1.1.1.. цього договору.

Відповідно до п.3.3.10. договору кредиту боржник зобов'язаний достроково повернути наявну заборгованість за кредитом та сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції у випадку, визначених п.п.2.8.3. 3.2.3, 4.4., 4.5., 5.4 цього договору.

Як зазначав в позовній заяві позивач, неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором кредиту призвели до виникнення заборгованості, яка станом на 23.12.2015 згідно з розрахунками заборгованості склала: сума заборгованості за кредитом 33 449,00 Доларів США; сума заборгованості за відсотками 27679,38 Доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 11 317,95 Доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 8 980,00 Доларів США. Загальна сума заборгованості склала 81 426,32 Доларів США.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України)

За статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися

Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду заяву про застосування положення про строки позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, в січні 2017 року банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Судом вірно встановлено, що позичальник своєчасно не виконував зобов'язання по кредитному договору та неодноразово допускав прострочення платежів.

У листопаді 2015 року банк скористався своїм правом щодо стягнення заборгованості по кредиту та відсотках, надіславши ОСОБА_2 вимогу про погашення основного зобов'язання (а.с.10).

Таке право банку передбачено пунктами 3.2.3., 3.2.4 кредитного договору, які передбачають, «що банк має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом трьох робочих днів від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору) або запропоновані засоби не влаштують кредитора. Банк має право направити відповідну інформацію до єдиної інформаційної системи «Реєстр позичальників» Національного Банку України, у разі неповернення позичальником кредиту в строк, обумовлений п.1.1 цього договору, або неналежного виконання інших умов цього договору.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що позичальник мав повертати борг за встановленим графіком погашення заборгованості, рівними частинами, до 10 числа кожного місяця (а.с.9).

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №6-116цс13, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, останній платіж відповідачем було здійснено 11.02.2009 року, що стверджується наданим позивачем розрахунком, приєднаним до матеріалів справи (а.с.25-28), а тому у позивача виникло право на звернення до суду від 10.03.2009 року, так як позичальником були порушені умови договору.

В строк до 10.03.2009 року відповідач не сплатив черговий платіж та в подальшому зовсім припинив виконання умов договору щодо повернення кредитних коштів. Як вірно зазначено судом першої інстанції, від березня 2009 року у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, але банк звернувся до суду із зазначеним позовом, лише у січні 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності. З огляду на зазначене суд відмовив у задоволенні позову, зазначивши, що стороною позивача не надано суду доказів в спростування наведених вище висновків суду.

У двох листах колегія суддів наголошувала ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що явка представника на наступне засідання, а саме, 21 листопада 2017 року є обов'язковою.

Проте, представник ПАТ «Укрсоцбанк», якого було належним чином повідомлено про розгляд справи, у судове засідання не прибув і ним не надано пояснень у судовому засіданні щодо права ПАТ «Укрсоцбанк» на звернення до суду з позовом, зважаючи на передання ним права вимоги заборгованості ще у 2013 року ТОВ «ПромоКолект. Центр грошових вимог» з відповідними підтверджуючими документами.

Так, по даній справі було оголошено перерву у зв'язку необхідністю з'ясувати час виникнення права на звернення до суду та строк внесення останнього платежу ОСОБА_2, а також з'ясувати отримання відповідачем вимоги про погашення основного зобов'язання за кредитним договором № 388/32/07-Пі від 07.11.2007 року.

Крім того, колегія суддів просила надати Апеляційному суду Київської області оригінали договорів кредиту, та про внесення змін до нього, оригінал вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про погашення основного боргу від 26.11.2015 року та оригінал досудової вимоги на адресу ОСОБА_2 від 14.08.2013 року, в якій зазначено, що борг становить 49212,72 USD і право вимоги заборгованості було передано ТОВ «ПромоКолект. Центр грошових вимог», яке і підготувало документи для розгляду їх в судовому порядку, а також підтверджуючі документи, договори щодо передання цього права вимоги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський