У Х В А Л А

10 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюк В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маттіол», про визнання договору найму житла укладеним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 2 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали касаційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 3, 6, 12-15, 16, 20, 630, 640, 642, 643, 812 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 та постанову Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання договору найму житла укладеним, суди виходили з того, що відповідач вселилася до гуртожитку на підставі ордеру і проживає в ньому на законних підставах, окрім того, позивачем не було надано доказів вручення відповідачу проекту договору оренди житлового приміщення, який містить усі істотні умови, визначені Законом для даного виду договорів, зокрема, щодо предмету договору - житлового приміщення, його площі, кількості кімнат; розміру оплати за встановленими власником тарифами та обґрунтування розміру платні.

У постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року викладено висновок щодо застосування статей 19, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та зазначено, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Отже, порівняння зазначеної постанови Верховного Суду України із судовим рішенням про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді справ з тотожними предметами, підставами та з аналогічними обставинами й однаковим матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року, надана заявником для порівняння не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маттіол», про визнання договору найму житла укладеним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко
Ухвала оскарженню не підлягає.