Справа № 165/1335/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/412/17 Категорія: 52 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - Думич І.О.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Нововолинської міської ради на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 06 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року орган опіки та піклування - виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 як батько малолітніх дітей, які перебувають на обліку як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у їхньому вихованні та утриманні, не цікавиться життям, здоров'ям, не надає майнової і моральної підтримки, самоусунувся від виховання дітей. Крім того, в позові зазначає, що відповідач характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, систематично залишає дітей самих в будинку, офіційно не працює, підсобного господарства не веде, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не створює належних умов для їх проживання і навчання.

Враховуючи викладене, позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його п'яти малолітніх дітей та стягнути з нього аліменти на користь особи або на рахунок закладу, де вони будуть утримуватися, в розмірі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 06 лютого 2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, просить його скасувати як незаконне, прийняте судом без належної оцінки всіх доказів по справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції виходив із відсутності об'єктивних обставин, які б могли підтвердити необхідність позбавити його батьківських прав, та, виходячи із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, взяв до уваги заперечення відповідача і прохання не позбавляти його батьківських прав зі свідомим прагненням виконувати належним чином свої батьківські обов'язки та зміни ставлення до виховання дітей.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком, оскільки судом першої інстанції повністю з'ясовані обставини справи та дотримані вимоги матеріального і процесуального закону.

Відповідно до ст.11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Так, статтею 164 Сімейного кодексу України визначено чіткий перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей, зокрема, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України, а також при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, слід з'ясувати всі обставини, які дають підстави для позбавлення таких прав щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Згідно з преамбулою Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю сім'єю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно копій свідоцтв про їх народження, наявних в матеріалах справи (а.с. 4-8).

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 31 січня 2012 року матір дітей ОСОБА_9 позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.11-12).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 02 квітня 2012 року в задоволені позову про позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено (а.с.9-10).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 лютого 2016 року відібрано дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від матері ОСОБА_9 без позбавлення її батьківських прав відносно них.

Згідно зі ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З актів обстеження житлово-побутових умов сім'ї, наявних у матеріалах справи, слідує, що квартира, в якій проживають малолітні діти, в задовільному стані, потребує ремонту та належного догляду і прибирання, про що відповідач неодноразово попереджувався (а. с. 16-17).

19 травня 2016 року Органом опіки та піклування надано висновок №214, затверджений рішенням Нововолинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Висновки мотивовані тим, що ОСОБА_2 злісно не виконує своїх батьківських обов'язків, що призвело до загрози життю та здоров'ю малолітніх дітей, зловживає спиртними напоями (а.с.18-19).

Як вбачається з повідомлення Нововолинської ЦМЛ від 30 травня 2016 року, за час перебування малолітніх дітей в дитячому відділенні за період з 12 травня 2016 року по 25 травня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 провідував їх декілька разів, та під час їхніх побачень перебував у адекватному стані (а.с.21).

Зі змісту повідомлення КУ «Волинський обласний центр соціально-психіатричної реабілітації дітей» вбачається, що ОСОБА_2 відвідував своїх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також 5 разів за їх період перебування у даному закладі.

Факт відвідування сина ОСОБА_8 підтверджується повідомленням Волинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушення психіки.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п.1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Дана практика свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України»). Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагається побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності , встановленої законом.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тому, виходячи із змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Відповідач ОСОБА_2 на протязі усього часу розгляду справ в суді першої та апеляційної інстанції приймав участь у розгляді справи, заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав, цікавиться їхнім майбутнім, дбає про їх здоров'я, намагається матеріально забезпечувати дітей, що свідчить про його постійний інтерес до дітей.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги всі обставини справи, зокрема те, що відповідач виявляє бажання до спілкування та виховання дітей і наразі позбавляти його батьківських прав є недоцільним, оскільки саме позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежно виконують батьківських обов'язків.

При вирішенні даної справи судом першої інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Також суд правильно не погодився з висновком органу опіки і піклування, тому що цей висновок є недостатньо обґрунтованим та мотивованим, зроблений без повного та всебічного дослідження усіх обставин взаємовідносин сторін та без врахування ставлення відповідача до дітей.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Нововолинської міської ради відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 06 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді