Справа № 297/1537/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, представника третьої особи Органу опіки і піклування Берегівської РДА Німця А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Орган опіки і піклування Берегівської РДА про виселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Орган опіки і піклування Берегівської РДА про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_4 є онуком позивача, а відповідач ОСОБА_3 його колишньою невісткою. Дружина позивача ОСОБА_8 придбала спірну квартиру у 2006 році та дозволила відповідачам в ній проживати. Після смерті ОСОБА_8 позивач прийняв у спадщину спірну квартиру та на даний момент є її власником в цілому. Позивач неодноразово звертався до відповідачів, в тому числі і письмово, з проханням покинути його квартиру, однак вони їх ігнорують. Крім того, позивач зазначає, що відповідачі зареєстровані за іншою адресою та мають право користування іншим житловим приміщенням. У зв'язку з наведеним, ОСОБА_1 просить виселити відповідачів з належної йому на праві власності квартири, стягнути з них понесені позивачем витрати за оплату судового збору та правової допомоги.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити (а. с. 39).

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позов та просив його задоволити з підстав, викладених в такому. Пояснив, що позивач успадкував квартиру АДРЕСА_1 за померлою дружиною ОСОБА_8 та є її власником в цілому. Відповідачі не є членами сім'ї позивача, згідно ЖК УРСР, однак добровільно не бажають виселитися з квартири. При цьому, відповідач ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2, де проживає тільки її мати, а відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_3. Пояснив, що проживання відповідачів в квартирі позивача унеможливлює вільне користування та розпорядження ним своїм майном як власником.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що спірну квартиру придбала вона зі своїм чоловіком ОСОБА_9, однак договір купівлі-продажу було складено на матір чоловіка, тобто покійну ОСОБА_8 Надати докази даної обставини відповідач не змогла. Пояснила, що її чоловік ОСОБА_9 проживає за невідомою їй адресою з іншою жінкою, шлюбні відносини вони не підтримують. Вважає, що має право на проживання в даній квартирі та просила не виселяти її з сином.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи таке тим, що, зі слів відповідача, спірну квартиру остання придбала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 за спільні кошти.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю. Батько ОСОБА_9 проживає окремо від них вже кілька років. Також зазначив, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, де проживають чужі люди. Пояснив, що останні дозволили йому там зареєструватись, так як під час виготовлення паспорту громадянина України, необхідно було мати місце реєстрації проживання, а батько та дід не дозволили йому зареєструватися в спірній квартирі, де він фактично проживає. Позов не визнав та просив відмовити в такому.

Представник третьої особи Органу опіки і піклування Берегівської РДА Німець А.П. в судовому засіданні підтримав висновок, даний Берегівською районною державною адміністрацією 28 вересня 2017 року, та просив відмовити в задоволенні позову, у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_4 є неповнолітнім та, крім того, є онуком позивача, тому позбавляти його права користування житлом є безпідставним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, оцінивши їх докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належить в цілому на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 11).

Так, з копії договору купівлі-продажу від 01.07.2006 року вбачається, що ОСОБА_8 придбала вищевказану квартиру в ОСОБА_10 (а. с. 61), а відповідно до копії свідоцтва про право власності від 08.12.2016 року, позивач ОСОБА_1 є пережившим чоловіком ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с. 8), та успадкував після її смерті 1/2 частку у праві спільної власності подружжя на майно, а саме на спірну квартиру (а. с. 10).

Як встановлено в судовому засіданні, у вищевказаній квартирі проживають відповідачі, що підтверджується їх поясненнями, копією акту Батівської селищної ради від 01.06.2017 року (а. с. 9) та довідкою Батівської селищної ради від 07.08.2017 року (а. с. 21). При цьому, відповідач ОСОБА_3 значаться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_4 - за адресою АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою Берегівського районного відділу Головного управління ДМС України в Закарпатській області від 20.07.2017 року (а. с. 17), довідкою Свободянської сільської ради Берегівського району від 01.08.2017 року (а. с. 20).

Так, відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Висновок, даний Берегівською районною державною адміністрацією 28 вересня 2017 року, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до вказаного висновку, орган опіки і піклування не дає згоду на виселення неповнолітнього ОСОБА_4, оскільки, відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

В судовому засіданні встановлено, що зі слів відповідача ОСОБА_3, вона є невісткою позивача, а відповідач ОСОБА_4 є його внуком. Разом з тим, відповідачі не проживали разом з позивачем, оскільки останній проживає в АДРЕСА_4.

Отже, ні відповідач ОСОБА_3, ні неповнолітній відповідач ОСОБА_4 не є членами сім'ї позивача відповідно до положень ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР. Крім того, відповідачі не являються і наймачами спірного житла, оскільки договору найму житла, як встановлено в судовому засіданні, з позивачем останні, відповідно до ст. 811 ЦК України, не укладали.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_3, що спірна квартира фактично належить на праві власності їй з чоловіком ОСОБА_9, так як вони її разом придбали під час шлюбу, але оформили право власності на матір чоловіка, виходячи з наступного.

Як було вище зазначено, з копії договору купівлі-продажу від 01.07.2006 року вбачається, що ОСОБА_8 придбала вищевказану квартиру в ОСОБА_10 (а. с. 61).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В даному випадку відповідач ОСОБА_3 жодним чином не довела обставину, що спірна квартира фактично належить на праві власності їй з чоловіком ОСОБА_9, натомість позивач ОСОБА_1 надав докази того, що спірна квартира належить йому на праві приватної власності в цілому.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у відповідачів відсутні правові підстави для користування належною ОСОБА_1 на праві власності квартирою АДРЕСА_1.

Разом з тим, приймаючи рішення про виселення відповідачів з вищевказаної квартири, суд приймає до уваги те, що останні мають зареєстроване місце проживання за іншою адресою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи, що проживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позивачу, порушує права останнього як власника квартири на вільне володіння, користування та розпорядження своєї власністю, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До останніх, згідно з ч. 3 цієї статті належать витрати на правову допомогу.

Як вбачається з розрахунку гонорару за надану правову допомогу та квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 07.07.2017 року, позивач ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_2 гонорар за правову допомогу в розмірі 2500 гривень (а. с. 13, 14).

У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи те, що відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, тому суд вважає стягнути з відповідачів в користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень по 1250 гривень з кожного та, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів в користь позивача 640 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду, по 320 гривень з кожного (а. с. 1).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст. ст. 15, 27-1, 57-60, 88, 208, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задоволити повністю.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, витрати на правову допомогу в розмірі по 1250 (одній тисячі двісті п'ятдесят) гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, судовий збір в розмірі по 320 (триста двадцять) гривень з кожного.

З повним текстом рішення сторони зможуть ознайомитися 24 листопада 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Фейір О. О.