№ провадження 2/521/2273/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целух А.П.

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»про стягнення не виплачених одноразових премій та матеріальної допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення не виплачених одноразових премій та матеріальної допомоги на оздоровлення,в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на обставини та підставини викладені в позові та уточненому позові від 21.09.2016 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення та пояснення відповідно до них, зазначивши, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві та уточненнях, суперечать вимогам законодавства та не підлягають задоволенню .

Суд, вислухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи та надавши належну оцінку доказам по справі, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати - основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 34-К від 18.05.2011 року був прийнятий на посаду інженера за сумісництвом до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру».

Наказом № 52-к від 26.07.2011 року Позивач був звільнений за власним бажанням та відповідно до наказу № 53-к від 01.08.2011 року прийнятий на посаду інженера відділу землевпорядних робіт.

Наказом № 70-к від 12.04.2012 ОСОБА_1 переведений на посаду інженера 1 категорії відділу земле оціночних робіт, Наказом № 70-К від 01.11.2013 року на посаду інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт.

Наказом № 37-К від 29.04.2016 року ОСОБА_1, інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, земле оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт було звільнено з роботи 29 квітня 2016 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст.40, п.2 ст.147 КЗпП України.

Викладені обставини підтверджуються особовою карткою працівника ОСОБА_1 та наданими до суду письмовими документами.

Відповідно до уточнених вимог позивач він просить суд стягнути на його користь одноразові премії до державних і професійних свят в сумі складає 38830 грн. 50 коп. за період з 01.08.2011 року до 29.04.2016 року, та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на момент незаконного звільнення що складає 3340 грн що в сумі з 2012-2016 рік буде становити 23916 грн.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Відповідно до п. 3.16 Колективного договору, працівникам Центру ДЗК за поданням безпосереднього керівника та клопотанням Профспілкового комітету на підставі наказу Адміністрації при наявності фінансових можливостей виплачуються одноразові премії: до ювілейних і памятних дат (50, 55, 60, 65 років) у розмірі посадового окладу, до державних і професійних свят ( Новий рік, ОСОБА_2 сил України, Міжнародний жіночий день, ОСОБА_3, ОСОБА_4 України, ОСОБА_4 незалежності України, ОСОБА_4 землевпорядника) у розмірі до 50% посадового окладу.

Як вбачається з матеріалів справи у зазначений позивачем періоди на адресу керівника підприємства відповідача не надходило поданням безпосереднього керівника позивача та клопотання Профспілкового комітету щодо виплати позивачу одноразові премії до держаних і професійних свяг у розмірі до 50% посадового окладу.

Окрім того, у вище зазначений період у відповідача була відсутня фінансова можливість преміювання працівників з нагоди державних і професійних свят.

Суд з урахуванням положень діючого законодавства, умов колективного договору, зазначає що виплата одноразових премій не є обовязком роботодавця , тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача однаразових премій до державних і професійних свят у зв'язку з тим, що таке питання відноситься до компетенції керівника підприємства, та може бути виплачена працівнику лише за наявності фінансової можливості підприємства.

Таким чином, позивач не навів доказів того, що йому в супереч вимог законодавства не було сплачені однаразові премії до державних і професійних свят ,а саме доказів преміювання за відповідними наказами у визначених ним розмірах.

Щодо вимог позивача про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.2 Колективного договору, встановлено виплачувати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі до середньомісячної заробітної плати, але не менше посадового окладу один раз на рік при наданні щорічної відпустки або її частини.

Як вбачається з листа Головного управління держпраці в Одеській області державної служби України з питань праці від 16.08.2016 року № 15-р-755/03-13-5936, встановлено, що відповідно наказу № 4-О від 16.01.2013 року ОСОБА_1, надавалася щорічна відпустка терміном 24 календарних днів з 21.01.2013р. по 13.02.201Зр. за період роботи з 01.08.2011 року по 31.07.2012 року, також встановлено що відпустка повної тривалості позивачу протягом двох років підряд не надавалося.

Так, у разі використання відпустки працівник подає заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Заява про надання матеріальної допомоги на оздоровлення працівник може написати, як одночасно із заявою на надання відпустки, так і окремо.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня заява про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку з використанням щорічної відпустки та відсутній наказ про виплату вказаної матеріальної допомоги, таким чином само по собі перебування позивача у щорічної відпусці не створює юридичних наслідків щодо виплати матеріальної допомоги.

Також, судом встановлено що відповідно до колективного договору виплачувати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення один раз на рік при наданні щорічної відпустки або її частини, як вбачається з матеріалів справи позивачем використано відпустка лише за період з 01.08.2011 року по 31.07.2012 року за (2011 р.), щорічні відпустки за інші періоди роботи з 2012 р. по 2016 р. позивачем не використовувалися, тому суд вважає що у позивача виникло право на отримання матеріальних допомоги на оздоровлення кожен рік за відповідний період роботи при наданні щорічної відпустки, однак це право ним не було використано.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав.

Таким чином, суд не вбачає зі сторони відповідача порушень вимог трудового законодавства, щодо не виплачених одноразових премій та матеріальної допомоги на оздоровлення, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2, 5, 15, 21, 22, 29 ЗУ «Про оплату праці», ст.ст.7, 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди», ст.ст.10, 212, 214-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення не виплачених одноразових премій та матеріальної допомоги на оздоровлення- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.П. ЦЕЛУХ