У Х В А Л А

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено: розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишено шлюбне прізвище. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2 тис. 622 грн щомісячно, починаючи з 1 лютого 2016 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. В іншій частині у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру та порядку сплати аліментів змінено: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 тис. 500 грн щомісячно, починаючи з 1 лютого 2016 року та до досягнення повноліття. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень у справі в частині відмови у задоволенні вимоги про визначення місця проживання дітей за місцем проживання матері та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог в цій частині з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстав, - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня та 9 листопада 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що спір між батьками щодо визначення місця проживання дітей на час розгляду справи відсутній.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, суди виходили з наявності спору між батьками про визначення місця проживання дитини. При цьому відмовляючи батькові в задоволенні вимог про визначення місця проживання дитини з ним та визначаючи його з матір'ю, суди виходили з того, що відсутні будь-які виключні обставини для розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Разом з тим, надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року, не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко