Справа № 577/3141/17
Провадження № 2/577/1248/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Степановій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Конотопської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, Конотопський міський відділ управління державної міграційної служби України в Сумській області про визнання приватизації квартири недійсною та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та, збільшивши позовні вимоги, просить визнати недійсним розпорядження Управління комунального майна Конотопської міської ради за № 409р від 20.09.2007 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 20.09.2007 року Управлінням комунального майна Конотопської міської ради; визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в м. Конотоп по вул. Б.Хмельницького, 26 розташована квартира № 15, яка належить: їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Вказана квартира приватизована розпорядженням управління комунального майна міської ради від 20.09.2007 року № 409 в спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Але до шлюбу з нею ОСОБА_2 проживав в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 та завжди говорив, що це квартира його матері, правовстановлюючих документів на неї вона не бачила. В 1999 році вони зареєстрували шлюб і відповідач переїхав проживати до неї в квартиру АДРЕСА_3, згодом зареєструвався за вказаною адресою. 04.10.2001 року відповідач продав квартиру АДРЕСА_2, яким чином розпорядився коштами їй не відомо, вона цим не цікавилася, бо була впевнена, що це квартира його матері. В 2007 році вони вирішили приватизувати квартиру, в якій проживали та були зареєстровані. До складу сімї входили: вона, ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_3 Вони подали документи для приватизації, відповідач не повідомив, що раніше вже приватизував квартиру. 20.09.2007 року вони на підставі розпорядження № 409р отримали свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності. В подальшому сімейне життя не склалося і шлюб було розірвано. В 2016 році померла мати відповідача ОСОБА_4 та на її похороні вони з сином зустрілися з відповідачем, де ОСОБА_2 сказав, що тільки завдяки матері вони з братом змогли приватизувати кожний по квартирі. На її запитання, яким чином це сталося, відповідач не відповів, а пообіцяв подарувати сину свою частку квартири. Їй відомо, що ОСОБА_2 постійно проживає в м. Києві з іншою жінкою, з його слів придбав земельну ділянку під Києвом та будує там для себе будинок. Вважає, що приватизація відбулася незаконно і змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку ( а.с. 38).

Представник відповідача: Конотопської міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні проти визнання приватизації квартири недійсною не заперечує, в іншій частині позовних вимог покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов підтримує ( а.с. 62).

Третя особа: Конотопський міський відділ управління державної міграційної служби України в Сумській області в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглядати справу без участі її представника, заперечень та зауважень не має ( а.с. 36).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно копії свідоцтва про право власності, виданого 20.09.2007 року Управлінням комунального майна Конотопської міської ради, квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( а.с. 27). Право власності зареєстровано КП Конотопське МБТІ 05.10.2007 року, що вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 26).

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного його члена сімї та додатково 10 кв.м. на сімю.

З відповіді виконавчого комітету Конотопської міської ради від 09.11.2017 року та доданих до неї документів вбачається, що квартира АДРЕСА_5 приватизована розпорядженням управління комунального майна міської ради від 20.09.2007 № 409 в спільну сумісну власність ОСОБА_1 та членам її сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_3 за письмовою заявою (згодою) всіх повнолітніх членів сім'ї, в якій зазначено, що участь у приватизації житла громадяни раніше не приймали. Але ОСОБА_2 раніше уже приватизував у приватну власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 згідно розпорядження Конотопського відділку Південно-Західної залізниці від 02.08.1993 № 12. При цьому ОСОБА_2 було приватизовано 37,6 м.кв. загальної площі квартири при нормі 31,0 м.кв., тобто ним використано в повному обсязі право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду та списані всі житлові чеки в сумі 4,20 грн. Згідно Закону України Про приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_2 не мав права на участь у приватизації квартири АДРЕСА_7, оскільки використав своє право на приватизацію житла в повному обсязі 02.08.1993 року, приватизувавши квартиру по вул. Клубній, 119а в м. Конотопі. До учасників приватизації квартири АДРЕСА_8 І.Г. включений помилково оскільки приховав цей факт, а перевірити надану ним інформацію в комп'ютерній базі приватизованого житла комунальної власності було неможливо, оскільки дані щодо приватизації відомчого житлового фонду підприємствами, установами міста в ній відсутні ( а.с. 40-61).

З довідки КП Конотопське МБТІ № 1025 від 12.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Конотопським відділком Південно-Західної залізниці 02.08.1993 року. 04.10.2001 року він продав квартиру ОСОБА_6 та на підставі договору міни від 19.12.2002 року вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_7 1/2 частина та ОСОБА_8 1/2 частина. Загальна площа квартири 36,9 кв.м., житлова площа квартири 18,0 кв.м. Інформація про реєстрацію права власності надана станом на 29.12.2012 року ( а.с. 25).

Відповідно до ст. ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, або з частковою доплатою один раз, а відповідно до п. 1 даної статті, якщо площа квартири, що підлягає приватизації відповідає площі передбаченій абзацом 2 ст. 3 цього Закону, квартира наймачеві передається безоплатно.

Отже встановлено, що відповідач в 1993 році здійснив приватизацію квартири, площею 37,6 кв.м., а отже повністю використав своє право на безоплатну приватизацію житла, тому його участь у приватизації квартири АДРЕСА_5 була незаконною. При цьому порушені права позивача та її сина, оскільки їх частки у праві приватної спільної сумісної власності зменшилися.

Таким чином суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним розпорядження розпорядження Управління комунального майна Конотопської міської ради за № 409р від 20.09.2007 року про приватизацію квартири АДРЕСА_10 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 20.09.2007 року Управлінням комунального майна Конотопської міської ради.

Оскільки вказана квартира відноситься до приватного житлового фонду, то спірні правовідносини регулюються главою 6 ЖК України та главами 28, 32 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.08.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано ( а.с. 6, 31).

З відповідача на користь позивача стнгуто аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 32) та рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.10.2015 року за поданням державного виконавця ВДВС Конотопського МРУЮ оголошено розшук ОСОБА_2 ( а.с. 33).

Згідно довідки відділу організаційної та кадрової роботи міської ради № 5473 від 20.09.2017 року за адресою: АДРЕСА_11 зареєстровані ОСОБА_1, її син ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_2 ( а.с. 28).

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, кожен окремо пояснили, що вони сусіди позивача. Дійсно її колишній чоловік ОСОБА_2 вже більше 8 років у квартирі не живе, речей його там немає.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні та показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами.

Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, що відповідач не проживає в квартирі понад один рік.

Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в квартирі, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судом встановлений факт не проживання відповідача в спірному приміщенні більше року без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. Вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, законні та обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України та ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір з відповідача на користь держави слід стягнути 1920 грн. судового збору.

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 10, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження Управління комунального майна Конотопської міської ради за № 409р від 20 вересня 2007 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 20 вересня 2007 року Управлінням комунального майна Конотопської міської ради, яке посвідчує право приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 15 по вул. Б.Хмельницького, 26 в м. Конотопі Сумської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1920 ( одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Буток Т. А.