Номер провадження: 22-ц/785/302/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», про стягнення інфляційних витрат і три проценти річних та компенсацію за перевищення термінів на проведення капітально-відновлювальних робіт,

ВСТАНОВИЛА:

19.05.2016 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до КП «ЖКС «Порто-Франківський», про стягнення інфляційних витрат і три проценти річних та компенсацію за перевищення термінів на проведення капітально-відновлювальних робіт, по якому просив стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні страти у розмірі 15984,06 грн., три проценти річних у розмірі 423,14 грн. та компенсацію у розмірі 5945,18 грн. (а.с. 5-7).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 (а.с. 53-54).

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням районного суду, 14.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, по якій просить скасувати рішення районного суду, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин у справі, невідповідність висновків суду дійсним обставинам (а.с. 41-42).

Зокрема, апелянт посилається, що відповідно до експертного висновку від 27.12.2013 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт для усунення пошкоджень спричинених залиттям приміщень становить 26050 грн., які за рішенням суду апеляційної інстанції від 15.09.2014 року були стягнуті на користь позивача, а також вказаним рішенням суду були стягнуті витрати на проведення експертизи у розмірі 3800 грн. та моральна шкода у розмірі 5000 грн. Ухвалене судом апеляційної інстанції рішення від 15.09.2014 року було виконано відповідачем (боржником) у кінці грудня 2014 року. Таким чином, позивач вважає, що за період з моменту складання висновку експертизи 27.12.2013 року та по момент виконанням рішення суду боржником вартість будівельних робіт та матеріалів зросла, у звязку з чим він має право на стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Заслухавши суддю доповідача, сторін у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду було виконано боржником у грудні 2014 року, у той час як позивач з зазначеним позовом звернувся у травні 2016 року, у звязку з чим вимоги позивача про стягнення є необґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, виходячи з наступного.

Так, по справі встановлені наступні фактичні обставини у справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2014 року стягнуто з відповідача КП «ЖКС «Порто-Франкіський» на користь позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 52 912,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн., судові витрати за оплату проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3300 грн. та судовий збір у розмірі 529,12 грн. (а.с. 13-14).

З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що розмір матеріальної шкоди, який рішенням суду було ухвалено стягнути з відповідача, був визначений на підставі висновку № 124/2013 судової будівельно-технічної експертизи ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.», виконану 27.12.2013 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2014 року змінено, стягнуто з КП «ЖКС «Порто-франківський» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 компенсацію завданої матеріальної шкоди у розмірі 26 050 грн., компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та судові витрати на проведення експертизи у розмірі 3 800 грн., в іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси залишено без змін (а.с. 10-12).

З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що судом апеляційної інстанції були виключенні посилання суду першої інстанції на положення ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, а також зазначено, що відсутність письмового договору між сторонами у справі не свідчить про відсутність зобовязальних відносин з надання послуг відповідачем. Таким чином, завдання шкоди споживачу мало місце не з делікту, а з невиконання умов зобовязання, що виникло з конклюдентних дій сторін, а його умови визначаються законом.

15.09.2014 року апеляційним судом Одеської області винесено окрему ухвалу, якою було постановлено про виявлені порушення прав людини та громадянина власників квартири АДРЕСА_1 А.С., ОСОБА_4 довести до відома керівників Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради для прийняття дієвих заходів щодо усунення причин та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, в тому числі забезпечення здійснення ремонту даху та крівлі будинку № 77 по вул. Катерининській, 77. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повідомити апеляційний суд Одеської області (а.с. 15-17).

В порядку ст. 211 ЦПК України судом апеляційної інстанції були отримані відповіді ПРА ОМР, Департаменту міського господарства ОМР, юридичного департаменту ОМР, що за інформацією виконавця житлово-комунальних послуг КП «ЖКС «Порто-Франківський» ремонт даху за вказаною адресою був включений до титульного списку капітального ремонту житлового фонду району на 2014 рік, водночас, у звязку із обмеженням у поточному році, вказані види робіт враховано при формуванні титульного списку капітального ремонту житлового фонду району на 2015 рік (а.с. 18).

З доводів позивача вищезазначене рішення апеляційного суду Одеській області від 15.09.2014 року про стягнення матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, належної позивачам виконано державним виконавцем Приморського ВДВС в кінці грудня 2014 року, та підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на той факт, що рішення апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року державним виконавцем виконано в грудні 2014 року, тобто через рік як був зроблений експертний висновок по кошторису ремонтно-будівельних робіт, та, з огляду на те, що значно підвищились ціна на товари та послуги отримана ними сума значно знецінилась.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у спорі про застосування наслідків порушення грошового зобовязання (справа № 6-113 цс 14 , постанова від 01.10.2014 року), будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, колегія суддів вважає, що у звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання у даному спорі підлягали застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України, які судом першої інстанції помилково не були застосовані і тим самим, допущено порушення норм матеріального права.

Положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», які не враховують зміну величини індексу споживчих цін менше 101 %, до розрахунку інфляційних при застосуванні ст. 625 ЦК України не застосовуються, оскільки положення даного закону регулюють індексацію грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, а саме пенсій; стипендій; оплати праці (грошове забезпечення); сум виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; сум відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

В той же час, спірні правовідносини щодо неналежного виконання зобовязання за рішенням суду не віднесені до вищевказаних категорій, відтак положеннями зазначеного закону регулюватися не можуть. До них мають бути застосовані загальні положення ст. 625 ЦК України щодо відшкодування інфляційних втрат, які враховують усі зміни індексу споживчих цін, як позитивні так і негативні (інфляцію та дефляцію).

Як вбачається з матеріалів справи постановою від 30.12.2014 року виконавче провадження було закінчено через виконання боржником (відповідачем) рішення суду. Отже, відповідальність за прострочення виконання грошового зобовязання слід застосовувати за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року включно, тобто до моменту фактичного виконання рішення суду. При цьому, при розрахунку інфляційних втрат, такі не підлягають нарахуванню за місяці, в яких індекс інфляції становив 100 %, або був нижчим за 100 відсотків (дефляція).

Заборгованість відповідача перед позивачем, як зазначив сам позивач, станом на вересень 2014 року становила 29 850 грн., з яких 26 050 грн. матеріальна шкода та 3 800 грн. витрати по оплаті експертизи.

Таким чином у вересня 2014 року відповідач мав сплатити позивачеві 29 850 грн., однак жодних проплат у вересні 2014 року здійснено не було.

Коефіцієнт інфляції за вересень 2014 року становив 102,9 (2,9 %), отже інфляційні втрати за вищезазначений місяць становили 865,65 грн. (29 850 грн. * 2,9 % = 865,65 грн.).

Коефіцієнт інфляції за жовтень 2014 року становив 102,4 (2,4 %), отже інфляційні втрати за вищезазначений місяць становили 716,4 грн. (29 850 грн. * 2,4 % = 716,4 грн.).

Коефіцієнт інфляції за листопад 2014 року становив 101,9 (1,9 %), отже інфляційні втрати за вищезазначений місяць становили 567,15 грн. (29 850 грн. * 1,9 % = 567,15 грн.).

Коефіцієнт інфляції за грудень 2014 року становив 103 (3 %), отже інфляційні втрати за вищезазначений місяць становили 895,6 грн. (29 850 грн. * 3 % = 895,5 грн.).

Загальний розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року включно становить 3044,7 грн.

Три проценти річних за період прострочення з вересня 2014 року по грудень 2014 року включно становить 298,5 грн. (29 850 * 3 % : 12 міс. * 4 міс. = 298,5 грн.).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що за прострочення виконання грошового зобовязання за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року включно, з відповідача належить стягнути на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 3044,7 грн. та три проценти річних у розмірі 298,5 грн., а всього - 3 343,2 грн. (3044,7 грн. + 298,5 грн. = 3 343,2 грн.).

Позовні вимоги позивача про стягнення компенсації у розмірі 5945,18 грн. задоволенню не підлягають, оскільки визначення розміру такої компенсації за методикою запропонованою позивачем (за як сума плати за комунальні послуги за визначений період) не відповідає сенсу п. 7 ч.1 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», який передбачає визначення компенсації в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством. На думку колегії суддів компенсація, яка в сенсі закону, може бути визначена судом є компенсацією затрат на проведення аварійно-відновлювальних робіт, що фактично проведені споживачем. В інших випадках вона визначається або договором або чинним законодавством.

Щодо посилання позивача на факт невиконання окремої ухвали суду, то сам по собі такий факт не може бути підставою для стягнення компенсації з відповідача на користь позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 185-6 КУпАП залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду чи окремої постанови судді або невжиття заходів до усунення зазначених в них порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду чи окрему постанову судді тягнуть за собою накладання штрафу від пяти до восьми неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивачем було предявлено вимоги майнового характеру у розмірі 22 352,38 грн, у звязку з частковим задоволення позовних вимог майнового характеру у розмірі 3 343,2 грн., судові витрати, понесені позивачем у сумі 551,20 грн., належить стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 82,44 грн. (3 343,2 грн. * 551,2 : 22 352,38 грн. = 82,44 грн.).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 303 ЦПК України та прийняття нового рішення в порядку п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2016 року задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2016 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про стягнення інфляційних витрат і три проценти річних та компенсацію за перевищення термінів на проведення капітально-відновлювальних робіт задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» (, МФО 328168) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) за період прострочення з вересня 2014 року по грудень 2014 року включно інфляційні втрати у розмірі 3 044,7 грн. (три тисячі сорок чотири грн. сімдесят коп.). три проценти річних у розмірі 298,5 грн. (двісті девяносто вісім грн. 80 коп.), та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 82,44 грн. (вісімдесят дві грн. сорок чотири коп.).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

15.03.2017 року м. Одеса