АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Луценко О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Шебуєвої В.А.

Оніщука М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У мотивування вимог посилалася на те, що вона, її сестра ОСОБА_2, та її племінник ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1

ОСОБА_4 більше двох років не проживає в спірній квартирі, житлом не цікавиться, не несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Перешкод у проживанні в квартирі відповідачу ніхто не чинить, він добровільно залишив спірну квартиру, забрав свої особисті речі і не користується житловим приміщенням майже два роки без поважних причин, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.01.2016р., а також актом обстеження матеріально - побутових умов № 378 від 25.02.2016р. складеним державним соціальним інспектором УПСЗН Оболонської РДА у м. Києві.

Враховуючи те, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, просила суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в повному обсязі.

Зазначає, що судом порушено вимоги ст. 212 ЦПК України, оскільки не мотивовано відхилено надані нею докази, які підтверджують тимчасовий виїзд за кордон з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Судом не застосовано ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР у відповідності до якої за ОСОБА_4 зберігається жиле приміщення понад шість місяців відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 19 листопада 1975 року ОСОБА_5 видано ордер №Г 268554 на жиле приміщення, квартиру АДРЕСА_2 на сім»ю з трьох осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с.6)

З довідки з місця проживання про склад сім»ї та реєстрацію від 28 жовтня 2016 року вбачається, що в квартирі № АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.7)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що ОСОБА_4 не проживає в спірній квартирі понад два роки.

На підтвердження позовних вимог посилалася на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.01.2016 р. та акт обстеження матеріально - побутових умов № 378 від 25.02.2016 р. складений державним соціальним інспектором УПСЗН Оболонської РДА у м. Києві, яким підтверджується факт не проживання відповідача в квартирі понад шестимісячний строк. (а.с.8-11,12)

Також на підтвердження факту непроживання посилалася на покази свідків ОСОБА_6, який є знайомим позивача та ОСОБА_7, яка є її сусідкою і які пояснили суду, що відповідач більше трьох років не проживає в квартирі, його особистих речей в квартирі немає, витрат на утримання квартири не несе. Відповідач добровільно залишив квартиру і мешкає: за свідченнями ОСОБА_7 - за кордоном; за свідченнями ОСОБА_6 - на АДРЕСА_4

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У силу ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте з таким висновком суду погодитися неможливо, оскільки він базується виключно на доказах наданих позивачем, доводи ОСОБА_2 щодо причин не проживання відповідача в спірній квартирі залишилися поза увагою суду першої інстанції. Мотивів щодо їх відхилення рішення суду не містить.

Рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, якою передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 надала докази на підтвердження факту відрядження відповідача для виконання релігійних обрядів, які входять до обов'язків священнослужителя.

Згідно витягу із Протоколу №1 Загальних Зборів Християн Віри Євангельської «Храм Духа Святого» у Оболонському районі м. Києві від 12 лютого 2014 року ухвалено 17 лютого 2014 року зробити руко положення в священнослужителя ОСОБА_4 (а.с.46)

Згідно витягу із Протоколу №16 Засідання Ради Громади Християн Віри Євангельської «Храм Духа Святого» у Оболонському районі м. Києві від 30 грудня 2014 року вирішено в січні 2015 року направити священнослужителя ОСОБА_4 до Молдови в РКПХВЕ «Храм Духа Святого» Кишинів для участі в релігійних заходах. (а.с.47)

Відповідно до витягу із Протоколу №1 Засідання Ради Громади Християн Віри Євангельської «Храм Духа Святого» у Оболонському районі м. Києві від 12 січня 2016 року вирішено в січні 2016 року направити священнослужителя ОСОБА_4 до Естонії, Таллінського приходу Християн Віри Євангельської «Царство Боже» для проведення богослужінь та виконання релігійних обов'язків. (а.с.48)

Перебування відповідача в Естонії також підтверджується копією посвідки на тимчасове проживання в Естонській республіці з 29.02.2016 року по 28.02.2018 року. (а.с.49)

Крім того, відповідачем була подана заява, в якій останній зазначає, що проти позовних вимог заперечує, оскільки з 15.01.2015 року по 16.06.2015 року він перебував у відрядженні у м. Кишиневі, Молдова, а з 19.12.2015 року перебуває у відрядженні у м. Таллін, Естонія, у зв'язку з чим не користується квартирою. Зазначив, що не має іншого житла і бажає користуватися квартирою після закінчення відрядження. Усі витрати по утриманню житла він з його матір»ю ОСОБА_2 сплачують солідарно. (а.с.44)

Позивач не заперечує, що Релігійна організація «Релігійна громада християн віри Євангельської «Храм Духа Святого» у Оболонському районі м. Києві є юридичною особою.

Жодних доказів на спростування правомірності видачі документів, що підтверджують наявність відрядження відповідача за межі місця його проживання ОСОБА_3 суду не надала.

Посилання представника ОСОБА_3 на те, що порядок направлення осіб у відрядження регламентується постановою Кабінету Міністрів України, а надані суду документи не відповідають вимогам нормативно-правового акту, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями на втручання у діяльність церкви щодо цього питання.

Відповідно до ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР)

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

У силу ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Отже при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування слід встановити, скільки часу відповідачі не проживають у спірному приміщенні; які існують поважні причини їх не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців.

Таким чином, на позивача покладено тягар доказування тих обставин, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні понад шість місяців до моменту звернення до суду із позовом. У свою чергу, відповідач та третя особа, які заперечують проти позову, мають належним чином довести, що непроживання у спірному житлі понад шість місяців зумовлено поважними причинами.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Задовольняючи позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції не оцінив у сукупності всі надані докази, а саме : підстави відсутності відповідача за місцем його реєстрації і дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_4 добровільно залишив спірне жиле приміщення, не проживає в ньому більше шести місяців без поважних причин і не має наміру повернутися проживати за місцем реєстрації.

Проаналізувавши надані суду першої інстанції докази, як позивачем, так і третьою особою, колегія суддів вважає, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше шести місяців з поважних причин і шестимісячний строк підлягає продовженню на підставі ст. 71 ЖК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відсутні достатні правові підстави для визнання ОСОБА_13 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

У ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви ОСОБА_14 сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі, з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн.

Керуючись ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді В.А.Шебуєва

М.І. Оніщук