АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2187/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Шимчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається,

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_6, через свого представника ОСОБА_7, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 03.10.1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 був укладений шлюб. Від спільного шлюбу народився позивач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано 06.03.2002 року.

З 01 вересня 2016 року позивач навчається на денній бюджетній формі навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Відділення факультету: соціально - правовий.

Представник позивач просив суд стягнути на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_8 аліменти на утримання ОСОБА_6 до досягнення ним двадцяти трьох річного віку на термін навчання до 30.06.2020 року у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою вимоги якої мотивував тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_8 не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчатися.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_6 (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про зміну імені НОМЕР_3 від 20.03.2015 року ОСОБА_6 змінив ім'я на ОСОБА_6 (а.с. 6).

У відповідності до довідки від 21 жовтня 2016 року № 414, виданої національним університетом «Одеська юридична академія» ОСОБА_6 є студентом 1 курсу денного відділення соціально-правового факультету. Термін навчання: з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року (а.с.8).

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При розгляді даного спору судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами наявність таких юридичних фактів:

- досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження ними навчання;

- потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі;

Відповідачем заперечується наявність останнього юридичного факту - наявність у батька можливості надавати таку допомогу. Суд першої інстанції погодився з доводом відповідача ОСОБА_8 відносно відсутності у нього можливості надавати таку допомогу виходячи з того що ОСОБА_8 ніде не працює, не перебуває на обліку в Жашківському районному центрі зайнятості як безробітній, має нову сім'ю і на утриманні в нього перебувають ще двоє неповнолітніх дітей: сини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідач ОСОБА_8 є працездатною особою в віці 42-х років, за станом свого здоров'я не має медичних протипоказань та обмежень до суспільно-корисної праці, на обліку в Жашківському районному центрі зайнятості населення як особа яка потребує в працевлаштуванні не перебуває. Отже відповідач ОСОБА_8 не маючи ніяких протипоказань до суспільно-корисної праці за своїми власними переконаннями не бажає працювати, що не може судом розцінюватись як об'єктивною підставою для визнання його таким, що не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові, який продовжує навчання.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Так, ОСОБА_6 при зверненні до суду з даним позовом зазначив, що він потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням і у ОСОБА_8 є можливість надавати таку допомогу синові, але він не бажає працювати за своїми внутрішніми переконаннями.

З матеріалів справи достовірно встановлено, що повнолітньому ОСОБА_6 не виповнилося 23 років, він продовжує навчання у Національному університеті «Одеська юридична академія» та потребує матеріальної допомоги, так як його стипендія в розмірі 1600 гривень не забезпечує йому належного матеріального забезпечення для навчання, проживання та харчування.

Також перевіряючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції звертає уваги на те, що обов'язок утримувати свою повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання покладається на обох батьків, та врахувує можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, оскільки матеріальне утримання двох неповнолітніх дітей від повторного шлюбу не позбавляє його обов'язку надавати матеріальну допомогу і повнолітньому сину від першого шлюбу, який продовжує навчання, чим відповідач фактично переклав обов'язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, що навчається винятково на мати - ОСОБА_7, що є порушенням норм закону.

Враховуючи, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права при вирішення даного спору, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається підлягають до часткового задоволення.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Враховуючи положення статті 182 СК України, та що відповідач ОСОБА_8 має на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, та що ОСОБА_8 не працює, і отже має нерегулярний, мінливий дохід, колегія суддів визначає розмір аліментів на утримання працездатного сина, який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів колегія суддів виходить із середньомісячного заробітку для сільського господарства Черкаської області за липень 2017 року (5744 гривни), так як відповідач не працює.

Також колегією суддів враховано, що такий обов'язок надання матеріальної допомоги покладено законом на обох батьків та що позивач отримує стипендію в розмірі 1600 гривень.

Частина 2 статті 182 СК України про визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до правовідносин за даним позовом не застосовується, так позивач ОСОБА_6 із 21.02.2017 року є повнолітнім та не відноситься до дитини в розумінні статті 6 СК України..

За таких обставин колегія суддів вважає, що з ОСОБА_8 необхідно стягнути аліменти на користь ОСОБА_6 в розмірі 300 гривень щомісячно.

Так як позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то відповідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_8 необхідно стягнути на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви 640 гривень та апеляційної скарги 704 гривни ( 640 + 704), а всього 1344 гривни.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 - задоволити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається, задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІН НОМЕР_1, проживаючого АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 розмірі триста гривень щомісячно, починаючи з 14.07.2017 року на термін навчання до 30.06.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1344 ( одна тисяча триста сорок чотири) гривни, зарахувавши його на спеціальний рахунок держбюджету України.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :