РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року селище Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Стеганцова С.М.,

за участю секретаря Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання права власності на будинок, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

05 вересня 2017 року позивач по справі звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд визнати за ним право власності по набувальній давності на будинок 26 по вулиці Сумській в селі Сумське Шевченківського району Харківської області, в якому він мешкає з 2006 року.

В обґрунтування позову вказує, що він разом зі своєю сімєю до 2006 року проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В звязку з тим, що виникли труднощі з навчанням дітей та працевлаштуванням, так як село Ставище віддалене від районного центру, позивач почав пошуки житла в селах більш наближених до селища Шевченкове і які мають транспортне сполучення в селищем.

В 2006 році в селі Сумське по вулиці Сумській позивач знайшов будинок № 26. Зазначений будинок пустував. У квітні 2006 року він разом зі своєю сімєю оселився у даному будинку, де мешкає по теперішній час, проте без будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджували б його право власності на даний будинок.

У звязку з відсутністю у позивача належним чином оформлених та посвідчених правовстановлюючих документів на нерухоме майно він не може повноцінно володіти та розпоряджатися будинком, внаслідок чого змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю (а.с.21) підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.20).

Треті особи по справі ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що вищевказаний будинок йому не потрібен. Ще за життя батька він забрав до себе, а в 2008 році батько помер. Ніяких заперечень до позивача по справі з приводу його оселення у будинку не має (а.с.29).

Третя особа по справі ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надавши до суду також письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що згідно заповіту від 18.11.1994 року, складеного від імені ОСОБА_4 на її імя, все належне йому майно заповідав саме їй. Проте вищевказаний будинок їй не був потрібен, так як вона проживає у іншому районі. Ніяких заперечень до позивача по справі з приводу його оселення у будинку не має (а.с.33).

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязані з набуттям права власності.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами, які регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України.

ОСОБА_1 разом зі своєю сімєю до 2006 року проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В звязку з тим, що виникли труднощі з навчанням дітей та працевлаштуванням, так як село Ставище віддалене від районного центру, позивач почав пошуки житло в селах більш наближених до селища Шевченкове і які мають транспортне сполучення з селищем.

В 2006 році в селі Сумське по вулиці Сумській позивач знайшов будинок № 26. Зазначений будинок пустував, про що свідчили занедбане подвіря будинку, а мешканці села пояснили, що в будинку ніхто не проживає вже тривалий час.

У квітні 2006 року ОСОБА_1 разом зі своєю сімєю оселився в будинку № 26 по вулиці Сумській в селі Сумське Шевченківського району Харківської області, де мешкає по теперішній час.

За час проживання у вищевказаному будинку позивач провів ремонт будинку та господарчих будівель, а також сплачував комунальні послуги за електроенергію з 2011 року, що підтверджується копією Договору про користування електричною енергією (а.с.9,10).

За весь час проживання у будинку, ніхто претензій до позивача не заявляв.

Судом встановлено, що вищевказаний будинок на праві приватної власності згідно Свідоцтва належав ОСОБА_4 (а.с.8), який 30 березня 2008 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 164243 від 02.04.2008 року (а.с.7).

ОСОБА_5 обстеження житла, складеного за участю депутата сільської ради від 04.03.2017 року вбачається, що з 2006 року по теперішній час у будинку № 26 по вулиці Сумській в селі Сумське Шевченківського району Харківської області проживає сімя позивача по справі (а.с.6).

Шевченківським районним судом Харківської області було зроблено запит до державної нотаріальної контори щодо наявності заповіту та заведених спадкових справ після смерті ОСОБА_4, померлого 30 березня 2008 року (а.с.23).

ОСОБА_5 інформаційних довідок зі Спадкового реєстру щодо ОСОБА_4, померлого 30 березня 2008 року, після його смерті ОСОБА_6 держнотконторою Харківської області 03 жовтня 2008 року було заведено Спадкову справу № 314; Петропільською сільською радою 18 листопада 1994 року за № 54 зареєстровано та посвідчено заповіт (а.с.25-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

ОСОБА_5 положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю.

Положеннями статей 16, 344, 396 ЦК, передбачено, що до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави.

Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, його правонаступник або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Зміст частини першої статті 344 ЦК передбачає, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач в суді довів, про

законність обєкту володіння прийняття майна в експлуатацію,

добросовісність володіння- без умислу причинити шкоду іншій особі,

безперервність, відкритість володіння- дії особи як володільця будинку, ремонт, страхування, різні проплати за будинок,

Давність володіння безперервність володіння, проживання і користування будинком.

Позивач у суді довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з 1996 року тобто на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є всі законні підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 15, 16, 60, 61, 88, 212-215, 223 ЦПК України,

ст.ст. 60, 328, 344, ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

ОСОБА_7 Володимировича про визнання права власності на нерухоме майно по набувальній давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок № 26 загальною площею 82,08 квадратних метра по вулиці Сумській в селі Сумське Шевченківського району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду ОСОБА_8