Справа № 136/2123/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Шевчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що з 05.11.1986 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (далі-відповідач), який 05.10.2016 року було розірвано рішенням суду. У шлюбі сторони побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (далі житловий будинок, домоволодіння), які розташовані за адресою: Вінницька область, м. Липовець, вул. Мітарова, 18. Зазначене майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Посилаючись на те, що згоди щодо поділу спільного сумісного майна не досягнуто, позивач просить у порядку поділу зазначеного майна визнати за нею право власності на ? частини вказаного житлового будинку.

В судовому засіданні позивач просила суд позов задовольнити. Будучи допитаною як свідок згідно ст. 180 ЦПК України, позивач показала суду, що в 1986 році вона з ОСОБА_2 зареєструвала шлюб, у якому в них народилось троє дітей. Оскільки власного житла у них не було, вони вирішили будувати будинок. На її прохання батько, який працював в ПМК, допомагав при будівництву будинку матеріальними засобами, технікою, а також домовлявся з людьми, які виконували окремі роботи при будівництві. Особисто позивач готувала обіди для робітників, які будували будинок, фарбувала двері, білила в будинку, а також виконувала інші роботи, при цьому зароблені нею кошти віддавала чоловіку, який розпоряджався ними проводячи розрахунки з людьми, які будували будинок, за будівельні матеріали, тощо. Після того як будинок був збудований, відповідач оформив усі документи на себе. Будь-яких спорів з цього приводу в них не було, оскільки вони були однією сім`єю, у звязку з чим позивач вважала, що їй по закону як іншому з подружжя належить рівна частка в домоволодінні. Після розлучення відповідач вигнав її з будинку і не допускає до домоволодіння в якому зараз проживає з іншою жінкою.

Відповідач проти задоволення позову заперечив вказавши на те, що домоволодіння він побудував одноособово, позивач ні коштами, ні особистою працею участі в будівництві не приймала, а тому не має права на частку в майні, яке є предметом спору.

Свідок ОСОБА_3 показала суду, що позивач приходиться їй дочкою, яка в 1986 році одружилась з ОСОБА_2 Після того як подружжя отримало земельну ділянку вони приступили до будівництва житлового будинку та господарських споруд. Батько позивача працюючи головним інженером ПМК допомагав їм матеріалами, технікою, коштами, домовлявся з людьми, які допомагали в будівництві. Не закінчивши будівництво вони перейшли жити в будинок. Позивач допомагала в будівництві будинку коштами і працею (готувала їжу працівникам, фарбувала двері, білила в будинку тощо).

Свідок ОСОБА_4 показав суду, що ОСОБА_2 приходиться йому товаришем. На прохання відповідача він допомагав будувати будинок, у зв'язку з цим йому відомо, що ОСОБА_2 купував будівельні матеріали, домовлявся з людьми з приводу будівництва будинку, за що розраховувавсь самостійно. Позивач носила їсти бригаді, яка працювала.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що ОСОБА_2 домовлявся з ним за будівництво господарських споруд. Після завершення будівництва відповідач з ними розрахувавсь. Позивача під час будівництва не бачив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З 05.11.1986 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.10.2016 року було розірвано рішенням Липовецького районного суду Вінницької області по справі № 136/1508/16-ц.

09.10.2001 року на підставі рішення виконкому Липовецької селищної ради від 28.09.2001 року № 100 на імя ОСОБА_2 видано Свідоцтво № 57 про право приватної власності на жилий будинок за адресою: Вінницька область, м. Липовець, вул. Мітарова, 18, який був побудований в 1992-1993 роках.

З показів позивача та свідка ОСОБА_3 суд встановив, що спірне домоволодіння було побудовано спільно подружжям, зокрема позивач готувала обіди для робітників, які будували будинок, фарбувала двері, білила в будинку, а також виконувала інші роботи, а зароблені нею кошти віддавала чоловіку, який розпоряджався ними в цілях будівництва. Батько позивача також допомагав подружжю, зокрема дочці, при будівництві будинку матеріальними засобами, технікою, а також домовлявся з людьми, які виконували окремі роботи при будівництві. Доказів на спростування вказаних обставин відповідач суду не надав.

Покази свідків допитаних зі сторони відповідача не спростовують обставин, які повідомила позивач та свідок ОСОБА_3

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) спільна праця подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

З зазначеного слідує, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. 10, 60 ЦПК України).

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що вищевказане майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуте під час шлюбу, за рахунок спільних коштів і праці подружжя, що підтверджується показами позивача та свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 Доказів, які спростовували б вказані обставини відповідач суду не надав. Оскільки домовленості щодо поділу спільного майна подружжя з відповідачем не досягнуто, вказане стало приводом для звернення позивача до суду з зазначеним позовом.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 Сімейного кодексу України).

З зазначеного слідує, що частки сторін в спірному майні є рівними, отже позивач має право на визнання за нею право власності на ? частки, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на ? ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: Вінницька область, м. Липовець, вул. Мітарова, 18.

Право власності на вищевказане нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Стадник