Ухвала іменем україни 15 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Мостової Г.І., суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Біріт імені Шевченка» про розірвання договорів оренди землі та витребування ділянок із незаконного володіння, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_4 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, дві земельні ділянки площею 2,6035 га, що складаються з ріллі - 2,0128 га, кадастровий № НОМЕР_1, та пасовища - 0,5907 га, кадастровий № НОМЕР_2, які розташовані на території Дубрівської сільської ради Баранівського району.

Зазначав, що в липні 2016 року йому стало відомо, що зазначені вище земельні ділянки перебувають в оренді у товариства з обмеженою відповідальністю «Біріт імені Шевченка» (далі - ТОВ «Біріт імені Шевченка») на підставі договорів оренди землі від 30 грудня 2013 року, укладеними між ОСОБА_5 та ТОВ «Біріт імені Шевченка», строком на

10 років.

Враховуючи, що його матір ОСОБА_5 указаних договір оренди землі не підписувала, земельні ділянки відповідачу не передавала та орендної плати не отримувала, при цьому перебування належних йому земельних ділянок в оренді у відповідача порушує його конституційне право на користування та розпорядження своєю власністю (ст. 40 Конституції України), просив, з урахуванням уточнень позовних вимог, розірвати договори оренди землі від 30 грудня 2013 року, витребувати земельні ділянки з незаконного володіння відповідача, зобов'язати державного реєстратора відділу економіки та розвитку торгівлі та інфраструктури Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області скасувати державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, кадастровий

№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, які зареєстровані в Державному реєстрі 19 березня 2014 року.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від

27 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах

ОСОБА_4 до ТОВ «Біріт імені Шевченка» про розірвання договорів оренди землі та витребування ділянок із незаконного володіння відмовлено.

Додатковим рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 лютого

2017 року рішення Баранівського районного суду Житомирської області від

27 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до ч. 4

ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності не є підставою для розірвання договору оренди землі, при цьому позивачем не доведено того, що ОСОБА_5 не підписувала оспорювані договори.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Встановлено, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року за ОСОБА_4, в порядку спадкування, визнано право власності на земельну ділянку (пай) площею 2,6035 га, у тому числі 2,0128 га ріллі, кадастровий

№ НОМЕР_1, та 0,5907 га пасовища, кадастровий

№ НОМЕР_2, які розташовані на території Дубрівської сільської ради Баранівського району та належали померлій ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 27 липня 2005 року Баранівською районною державною адміністрацією Житомирської області.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04 липня 2016 року вищевказані ділянки перебувають в оренді у ТОВ «Біріт імені Шевченка» згідно з договорами оренди, укладеними з ОСОБА_5 30 грудня 2013 року. Державну реєстрацію договорів здійснено 14 березня 2014 року, строк дії - десять років.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, зокрема, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди.

Крім того, ст. 31 Закону України «Про оренду землі» встановлені підстави припинення договору оренди землі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи - не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Аналогічні положення викладені в п. 39 договорів оренди землі від

30 грудня 2013 року, укладених між ОСОБА_5 та ТОВ «Біріт імені Шевченка».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що підстав для розірвання оспорюваних договорів оренди землі, передбачених ст. ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі», ОСОБА_4 не зазначено, доказів на підтвердження факту непідписання ОСОБА_5 вказаних договорів не надано, при цьому судом в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України було роз'яснено позивачу його право на призначення судової експертизи у справі, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

При цьому безпідставними є доводи представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 щодо неконституційності положень ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», оскільки вказана норма не визнана в установленому порядку неконституційною.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при відкритті апеляційного провадження та розгляді заяви про відвід судді, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від

27 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від

21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович