АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/3738/16-ц Головуючий суддя І інстанції Гаврилюк С. М.
Провадження № 22-ц/790/5591/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря^ ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у сумі 26932 (двадцять шість тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн. 53 коп., яка складається з: 10696,04 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 2651,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13584,90 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості та судовий збір у сумі 1378 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2В просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що належним чином не була повідомлена про час та місце розгляду справи. Вважає нікчемними правочини, за якими право вимоги набув позивач. Зазначає про відсутність у матеріалах справи доказів отримання кредиту, доказів відправлення повідомлення про заміну кредитора. Наполягає на тому, що наявні підстави для зменшення розміру пені відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України, яка значно перевищує збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ "Платинум Банк" та відповідачем укладено кредитний договір № 990/4339LPL2C від 16 березня 2013 року на суму 17136 грн. 00 коп. (а.с. 7).

Згідно з п. 4.1 та 4.2 кредитного договору позичальник відповідає перед банком по зобов'язаннях, що виникають згідно з умовами договору, всім майном та коштами, на які може бути звернене стягнення згідно з чинним законодавством. У разі прострочення сплати процентів за користування кредитом та/або частини суми кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,3 % від простроченої суми нарахованих процентів та/або комісії за обслуговування кредиту, та/або від несплаченої частини суми кредиту за кожний день прострочення.

Пунктом 6.2. кредитного договору передбачено, що банк за цим договором має право відступати, передавати, сек'юритизувати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково).

ПАТ «Платинум Банк» виконав свої зобов'язання щодо кредитного договору і надав кредит ОСОБА_2, що підтверджується заявою на видачу готівки та випискою з особового рахунку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначала про відсутність в матеріалах справи меморіального ордеру, яким був би підтверджений факт отримання нею кредиту. Між тим, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив факт отримання ОСОБА_2 від ПАТ "Платинум Банк" кредитних коштів в розмірі 17136 грн., тому зазначені обставини не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Відповідачка передбачені вказаним договором зобовязання щодо своєчасного повернення коштів за користування кредитом не виконала, внаслідок чого загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 26932,53 грн., яка складається з: 10696,04 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 2651,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13584,90 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с. 64).

Між ПАТ "Платинум Банк" та ТОВ "ФК"Бізнесфінанс" 28.10.2014 року укладено Договір факторінгу № 20141028Г, за яким право вимоги по вищевказаному кредитному договору відступлене на користь ТОВ "ФК"Бізнесфінанс".

Згідно листа ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» від 02 лютого 2016 року №12 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було повідомлено, що надати копії договору факторингу № 20141028Г від 28 жовтня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», неможливо, оскільки інформація, яка знаходиться у договорах, є комерційною таємницею ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». Водночас ПАТ "Платинум Банк" у зазначеному листі підтвердив факт укладання такого договору та направив Перелік боржників за кредитними договорами, права вимоги за якими були відступлені, серед яких і ОСОБА_2 (а.с. 72, 73)

17 червня 2015 року між ТОВ "ФК"Бізнесфінанс" та позивачем укладено Договір Факторингу № 1706/01, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК"Бізнесфінанс" відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ "ФК"Бізнесфінанс", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с. 22-24).

Крім того, матеріали справи містять лист-повідомлення ПАТ «Платинум Банк» (первісний кредитор), адресований ОСОБА_2 (боржнику), про відступлення права вимоги за кредитним договором від 16 березня 2013 року ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» за договором від 28 жовтня 2014 року № 20141028Г, копію витягу з додатку № 1 до договору факторингу, копію тристороннього договору про заміну сторони у зобов*язанні від 17.06.2015 року, укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс».

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № 1706/1 від 17 червня 2015 (реєстру заборгованостей) позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26932,53 грн. (а.с. 21).

За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов'язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторонни (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Договори факторігну, за якими позивач набув право вимоги, відповідач вважає нікчемними.

Відповідно до ст. 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вимогами ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданною фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг було прийнято Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг».

П. п. 2 п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб'єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб'єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою).

Поняття «факторингу» не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені п. 1 вказаного розпорядження.

Враховуючи викладене, розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» не встановлювало вимог, які мали бути додержані сторонами договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року при його вчиненні.

Пункт 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231 виключено на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 352 від 06 лютого 2014 року.

Отже, закон не обмежує передачу прав кредитора у зобов'язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором.

Підстав вважати правочини, за якими позивач набув право вимоги до ОСОБА_2 нікчемними колегією суддів не встановлено.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов Договору факторингу № 1706/01 від 17 червня 2015 року ТОВ "ФК"Бізнесфінанс" було направлено відповідачеві лист з повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів» по вказаному вище кредитному договору (а.с. 19).

ОСОБА_2 звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів отримання нею повідомлення про заміну кредитора.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

При цьому неповідомлення про заміну кредитора не є підставою для невиконання зобов'язань за кредитним договором і тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Належних та допустимих доказів того, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_2 сплатила заборгованість первісному або новим кредиторам, матеріали справи не містять.

Із розрахунків позивача (а. с. 16-17), крім іншого, вбачається порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, комісії та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Згідно п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення).

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений виписками по особовим рахункам в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Матеріали справи містять відомості про часткове погашення заборгованості відповідачем, отже позовна давність переривалася вчиненням відповідачем дій, що свідчили про визнання нею свого боргу.

ОСОБА_2 вказує, що не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Між тим, за змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Колегія суддів вважає, що при цьому мають враховуватися вимоги частини третьої статті 27 ЦПК про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки.

Судом першої інстанції тричі на адресу відповідача за її зареєстрованим місцем проживання направлялися судові повідомлення, які відповідач не отримувала.

Заяви про застосування позовної давності до суду першої інстанції ОСОБА_2 не подавала.

Підстав для зменшення пені, передбачених ч.3 ст. 551 ЦК України колегія суддів не вбачає, оскільки неустойку, нараховану відповідачу, неможна вважати такою, що значно перевищує розмір збитків.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбаченихст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст.303, ст.304, п. 1 ч. 1 ст.307, ст.308, ст.313, п. 1 ч. 1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_3