Провадження № 22-ц/780/4815/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 21.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення ? частини вартості будівельних матеріалів і обладнання, які використані в процесі будівництва нерухомого майна,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із вказаним позовом, посилаючись на те, що з листопада 2001 року по листопад 2008 року вона і ОСОБА_2 проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі. Ці обставини підтверджуються рішенням Києво-Святошинського районного суду від 07 липня 2009 року, що набрало законної сили 21 жовтня 2009 року.

З листопада 2001 року по листопад 2008 року вони придбали та створили майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Про відступлення від рівності часток вони не укладали ніяких письмових договорів, а тому їхні частки в спільному майні є рівними.

Під час їхнього сумісного проживання 08 серпня 2005 року відповідно до договорів купівлі-продажу, оформлених на імя відповідача, вони придбали старий жилий будинок загальною площею 37,3 кв.м., розташований на земельній ділянці по вул. Святоюріївській, 16 в м. Вишневому, та дві земельні ділянки загальною площею 0,1506 га, розташовані за вказаною адресою.

У вересні 2005 року вони знесли старий будинок і розпочали будувати новий двохповерховий будинок, металевий павільйон, для приміщення на другий поверх (для офісу нотаріуса) закуплено обладнання (меблі)., по оформленню земельної ділянки витрачено коштів на суму 21300 грн.. Загальна сума становить 323 105 грн.

На початку 2007 року вони закінчили всі будівельні роботи по двохповерховому будинку та його облаштуванню. Однак, він був збудований без належним чином затвердженого проекту, тобто є самочинно збудованим.

В лютому 2007 року вони відкрили у вказаному двохповерховому будинку магазин промислових товарів та почали працювати на СПД ФОП ОСОБА_2.

24 листопада 2008 року відповідач зломав замок в магазині, відібрав її ключі та поставив свій замок, що підтверджується копією акта від 24 листопада 2008 року. Всі товари, які вони разом придбали, залишились в магазині. В подальшому відповідач привласнив все, і після цього їхні стосунки і сімейні відносини припинилися.

Позивач ОСОБА_3 вважала, що вона має право на стягнення з відповідача 1/2 вартості вказаного майна у розмірі 121 167 грн. 60 коп., вартість обладнання, матеріалів, які були використані в процесі будівництва двохповерхового вказаного будинку, металевого павільйону, інших витрат в загальній сумі 44 900 грн., а саме за побудову електропостачання-27 650 грн., за підключення газу 7 750 грн., за облаштування прибудинкової території - 900 грн..

В послідуючому позивач ОСОБА_3 у червні 2015 року подала суду заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги, посилаючись на те, що між ними в 2009 році довгий час велись судові тяжби.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 23 травня 2012 року їй була виділена 1/2 частина земельної ділянки, на якій знаходився вказаний двохповерховий будинок та металевий павільйон. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2012 року.

При новому розгляді 27 травня 2014 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області була розділена вказана земельна ділянка по іншому і відповідачу виділена та частина ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок та павільйон. Вказане рішення набрало чинності 14 серпня 2014 року.

Вважала, що строк позовної давності вона пропустила з поважних причин.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_3 з посиланням на вимоги ст. ст. 61, 70, 71, 74 СК України, ст. ст. 177, 179, 181, ч. 5 ст. 267, 331, 376 ЦК України, просила поновити їй строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом і стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину вартості матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двохповерхового будинку та металевого павільйону по вул. Святоюріївській, 16 в м. Вишневому, інших витрат, повязаних з благоустроєм зазначеного будинку у розмірі 219 845 грн. 50 коп., а також судові витрати на проведення експертизи у розмірі 4915 грн. 20 коп., та понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року позов задоволено.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на ті обставини, що позивачем не надано належні та допустимі доказами на підтвердження вимог та строк позовної давності пропущено.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів свої позовні вимоги, а строк звернення до суду пропущений ОСОБА_3, з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна з наступних підстав. Колегія суддів вважає, що вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги на підставі наданих на їх підтвердження доказів, правовідносини сторін, що випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягає застосуванню до цих правовідносин. Позивач звернувся з даним позовом на підставі ст.70 - 71 СК України та ст. ст. 331, 376 ЦК України та просив стягнути ? частини вартості будівельних матеріалів і обладнання, які використані в процесі будівництва нерухомого майна.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно вимог ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки.

Відповідно до вимог ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно вимог ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно вимог ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Місцевим судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2009 року, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна обєктом спільної сумісної власності, позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сімєю без шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року. Визнано автомобіль марки Mercedes Sprinter, д.р.н. АІ0818ВЕ обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

Ця обставина сторонами не оспорюється.

Як зазначала позивач ОСОБА_3, під час сумісного проживання її і відповідача ОСОБА_2, 08 серпня 2005 року відповідно до договорів купівлі-продажу, оформлених на імя відповідача, вони придбали старий жилий будинок загальною площею 37,3 кв.м., розташований на земельній ділянці по вул. Святоюріївській, 16 в м. Вишневому, та дві земельні ділянки загальною площею 0,1506 га, розташовані за вказаною адресою.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця вона є приватним підприємцем з 28 жовтня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва. Відповідач ОСОБА_2 є також приватним підприємцем з 2006 року.

Для подальшої підприємницької діяльності вони вирішили знести старий будинок і побудувати новий двохповерховий будинок, де будуть розташовані магазин і сауна на першому поверсі та приміщення на другому поверсі для здачі в оренду. Саму ж територію земельної ділянки вони вирішили влаштувати під стоянку автомобілів, оскільки вона розташована біля базару в м. Вишневому.

Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31 серпня 2005 року № 86/35 було отримано дозвіл на знесення існуючого жилого будинку за вказаною адресою та надано дозвіл на проектно-пошукові роботи по встановленню торговельного павільйону по реалізації продовольчих товарів та сауни на місці існуючого жилого будинку за адресою: м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 16, що підтверджується копією рішення.

Як зазначала позивач ОСОБА_3, у вересні 2005 року вони знесли старий будинок і розпочали будувати новий двохповерховий будинок ближче до проїзної частини вул. Святоюріївської. 09 жовтня 2006 року їй було надано у Київському ГРУ КБ ПриватБанк мікрокредит у розмірі 15 000 доларів США для розвитку бізнесу (для будівництва магазину в м. Вишневому по вул. Святоюріївській, 16) під заставу її трикімнатної квартири, що підтверджується копією довідки банку.

06 вересня 2007 року у Київському ГРУ КБ ПриватБанк на імя відповідача була відкрита кредитна лінія у розмірі 40 000 доларів США під заставу її трикімнатної квартири. І перший транш був отриманий 11 вересня 2007 року у розмірі 22000 доларів США, другий транш був отриманий 04 лютого 2008 року у розмірі 18000 доларів США, що підтверджується копією довідки банку.

На початку 2007 року вони закінчили всі будівельні роботи по двохповерховому будинку та його облаштуванню. Однак, він був збудований без належним чином затвердженого проекту, тобто є самочинно збудованим.

Для підтвердження своїх вимог позивачем було надано такі докази.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31 серпня 2005 року № 86/35 надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_2 на проектно-пошукові роботи по встановленню малої архітектурної форми (торгівельного павільйону) по реалізації продовольчих товарів та сауни на місці існуючого житлового будинку за адресою: м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 16. Існуючий житловий будинок підлягає знесенню.

Згідно довідки Вишнівського відділення ПриватБанку від 12 січня 2009 року № 19.1.2.0.0.-13/13 вбачається, що у Київському ГРУ КБ ПриватБанк 09 жовтня 2006 року був виданий мікрокредит у розмірі 15 000 доларів США для розвитку бізнесу (для будівництва магазину в м. Вишневе, вул. Святоюріївська, буд. 16) під заставу 3-х кімнатної квартири , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зобовязання по вказаному кредиту виконувались вчасно, і 07 вересня 2007 року кредит погашено в повному обсязі. 06 вересня 2007 року у Київському ГРУ КБ ПриватБанк була відкрита кредитна лінія у розмірі 40 000 доларів США на строк до 24 серпня 2012 року позичальнику ОСОБА_2 під заставу вищевказаної 3-х кімнатної квартири: перший транш у розмірі 22000 доларів США був отриманий позичальником 11 вересня 2007 року, погашений 11 січня 2008 року; другий транш у розмірі 18000 доларів США був отриманий позичальником 04 лютого 2008 року, станом на 12 січня 2009 року заборгованість складає 14 397,31 доларів США.

Відповідно до укладених Договорів оренди від 18 липня 2007 року і від 18 липня 2008 року між СПД ОСОБА_2 і приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 орендодавець СПД ОСОБА_2 передав у тимчасове користування орендатора ОСОБА_4 приміщення, розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святоюріївська, буд. 16 загальною площею 50 кв.м.. Приміщення передавалось в оренду для розташування робочого місця приватного нотаріуса.

Також в матеріалах справи наявні Акти перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 05 травня 2008 року, від 08 травня 2007 року, що складалися Київським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів, та приписи керівнику господарюючого субєкта ОСОБА_2 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 16, постанова про накладення стягнень від 16 травня 2007 року Київського обласного управління у справах захисту прав споживачів від 16 травня 2007 року за адресою: м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 16, постанова № 1222 у справі про адміністративне правопорушення від 16 травня 2007 року, винесена Київським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів.

На підтвердження спільного будівництва будинку і павільйону за адресою: м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 16, позивачем надано було також надано Технічні умови на газопостачання магазину по вул. Святоюріївській, 16 в м. Вишневе від 28 квітня 2006 року ВАТ Київоблгаз, Технічні умови КП Вишнівськводоканал на підключення проектуючого магазину до комунальних мереж водопроводу і каналізації від 06 квітня 2006 року № 14, паспорт малої архітектурної форми ТОВ БІК Київінвестбуд.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 лютого 2017 року № 855/16-43, орієнтовна вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві будівлі одноповерхової з мансардним поверхом та металевого павільйону, розташованих по вул. Святоюріївська, 16 в м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області, станом на момент проведення експертизи, визначена розрахунковим методом за результатами отриманих даних при візуально-інструментальному обстеженні та даних, що містяться в наданих на дослідження документах, складає 439 691 грн.. 1/2 частини орієнтовної вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві обєктів дослідження, складає 219 845 грн. 50 коп..

В позовній заяві позивач ОСОБА_3 зазначала, що 27 травня 2014 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області була розділена вказана земельна ділянка і відповідачу виділена та частина ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок та павільйон. Вказане рішення набрало чинності 14 серпня 2014 року.

У звязку з цим вона раніше не зверталась до суду з вказаним позовом. Тому строк позовної давності вона пропустила з поважних причин.

Однак з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивачки половини вартості спірного майна, колегія суддів погодитись не можна, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в частині заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за ? частину вартості будівельних матеріалів, затрачених на будівництво будинку та павільйону, згідно оцінки спірного домоволодіння, оскільки в даному випадку обєкти вже побудовані, тому права позивачки не підлягають захисту з використанням такого правового механізму. Крім того, позивачка не довела свого позову щодо вартості зазначеного майна та конструктивних елементів, які були затрачені для створення спірного майна.

Таким чином, колегія суддів встановила, що вказаний спірний будинок та павільйон не введений до експлуатації, не зареєстрований у встановленому порядку, відомості про ступінь готовності та можливість їх поділу в матеріалах справи відсутні, отже вказане майно не може бути об'єктом цивільно-правових відносин та не є предметом поділу між сторонами.

Оскільки позивач не надала суду доказів щодо спірного майна, не довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення на користь позивача компенсації за будівельні матеріали та будівельні роботи.

До висновку експертизи, колегія суддів відноситься критично, оскільки позивачем не надано доказів придбання будівельних матеріалів, які були використані в процесі самочинного будівництва та висновок експертизи вказує тільки на орієнтовну вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві спірної будівлі (т.2 а.с.1-9).

Оскільки суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу та ухвалює нове рішення, то судові витрати апелянта підлягають стягненню з позивачки.

На підставі наведеного та керуючись статтями 303, 304, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2. судові витрати в сумі 2 418 (дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 30 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: