Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить, визнати дії прокуратури Львівської області внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності такими, що спричинили ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 7 084 800, 00 грн. та стягнути зазначену суму з відповідача в рахунок відшкодування йому заподіяної шкоди.

В обгрунтування позову покликається на те, що в рамках розслідування прокуратурою Львівської області кримінальної справи №181-022, відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, позивач незаконно перебував під слідством та судом з 11.03.2009 року по 16.12.2013 року. В період часу коли велось розслідування у нього в помешканні проводились обшуки, що порушило його життєвий спокій. Крім того, з 14.10.2009 року по 21.10.2009 року, його незаконно утримували під вартою в ізоляторі тимчасового тримання з різними злочинцями, а з 21.10.2009 року по 16.12.2013 року перебував під підпискою про невиїзд і був позбавлений права вільного пересування. Також зазначає, що з 22.10.2009 року по 11.12.2009 року, в межах розслідування даної справи, перебував на стаціонарному лікуванні в Львівській обласній психіатричній лікарні та на стаціонарній судово-психіатричній експертизі. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 16.12.2013 року його було визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України та виправдано. Відтак, ОСОБА_1 вказує, що необ'єктивне та упереджене розслідування, незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, спричинило йому значну моральну шкоду, яка полягала у приниженні честі, гідності та ділової репутації, що призвело до порушення конституційних прав позивача як громадянина України, нормальних життєвих зв'язків у суспільстві, оскільки від нього відвернулись оточуюючі люди по місцю проживання та роботи, як від особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та перебувала на лікування у психіатричній лікарні.

Позивач та його представник в судовому засіданні, кожен окремо, позов підтримали, з підстав викладених у позовній заяві. Вважають, що матеріалами справи повністю доведений факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди. Просять позов задоволити повністю.

Представник відповідача - Прокуратури Львівської області в судовому засіданні позов заперечив. Зазначив, що жодної моральної шкоди позивачу завдано не було. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов заперечила, з мотивів викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі повязуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини.

Згідно п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до матеріалів дослідженої судом кримінальної справи №181-0222, постановою слідчого СУ прокуратури Львівської області ОСОБА_3 від 14.10.2009 року порушено кримінальну справу №181-0222 за ознаками вчинення експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_1 та ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

14.10.2009 року, ОСОБА_1 - підозрюваного у вчиненні вищевказаного злочину, було затримано та поміщено до ізолятора тимчасового тримання. Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2009 року, відмовлено в обранні ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Крім того, 06.11.2009 року обвинуваченого ОСОБА_1 було направлено на стаціонарну судово-психіатричну експертизу до Львівської обласної психіатричної лікарні. Висновок за результатами проведення вказаної експертизи складений 09.12.2009 року.

Позивач вказав, що знаходився у даному лікувальному закладі з 22.10.2009 року, куди потрапив через спробу суїциду, там проходив лікування і фактично пробув у Львівській обласній психіатричній лікарні до 11.12.2009 року. Вказана обставина стверджується довідкою, виданою КЗ «Львівська обласна психіатрична лікарня» /т.1 а.с.185/.

Обвинувальний висновок у кримінальній справі №181-0222 було затверджено 13.02.2010 року, після чого справу направлено для розгляду до суду.

За результатами розгляду кримінальної справи, вироком Личаківського районного суду м. Львова від 16.12.2013 року, ОСОБА_1 визнано невинним у предявленому йому обвинуваченні та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України. Скасовано раніше обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд/т.1 а.с.179-183/. Вирок набрав законної сили 03.01.2014 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що є братом позивача. Після порушення кримінальної справи ОСОБА_1 поводив себе неадекватно і він відвіз його до психіатричної лікарні де позивача оформили на стаціонарне лікування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є дружиною позивача. Була присутня під час проведення обшуку у їхній квартирі. На наступний день після проведення обшуку, чоловік пішов до слідчого на допит. Вечором слідчий подзвонив і повідомив, що чоловік затриманий і перебуває під вартою. Після того, як чоловіку було змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд, він повернувся додому в стані стресу схожого на манію переслідування. В подальшому, після цих подій чоловіка помістили на лікування до психіатричної лікарні. Згодом, його туди помістили вдруге для проведення експертизи.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», визначено право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст.4 цього закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 179 ЦПК України, для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Допитана в судовому засіданні експерт Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила наданий нею висновок експертного дослідження №4044 від 25.11.2014 року /а.с.8-18/, проведеного за заявою сторони у справі, згідно якого ситуація незаконного засудження позивача завдала йому душевних страждань та заподіяла моральну шкоду, яка в розрахунку розміру компенсації становить від 553,5 до 2214 мінімальних заробітних плат.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №4784/15-32 від 25.06.2015 року, за результатами проведеної по справі судово-психологічної експертизи, незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності та довготривалість кримінального переслідування призвели до емоційних страждань ОСОБА_1, до втрати ним звичних звязків та змін у звичайній організації життя. Подія незаконного притягнення до кримінальної відповідальності мала інтенсивний психотравмуючий вплив на його психіку та призвела, в тому числі, до тимчасово психотичної глибини розладу його особистості. Розмір моральної шкоди, що була заподіяна ОСОБА_1 з урахуванням психологічних коефіцієнтів може становити 630 мінімальних заробітних плат /т.1 а.с.225-231/.

Допитана, з приводу дачі висновку від 26.05.2015 року експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_7, в судовому засіданні складений висновок підтримала, і наполягала на тому, що психотравмуючий вплив і розмір компенсації визначені об'єктивно.

З метою усунення всіх сумнівів та суперечностей в правильності та обгрунтованості наданого висновку, встанволених в ході розгляду справи, з врахуванням положень ч.2 ст.150 ЦПК України, ухвалою суду від 27.11.2015 року було призначено повторну судово-психологічну експертизу по справі, яку доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_8.

Згідно висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_8 ОСОБА_9 №12341 від 20.04.2017 року, ситуація, яка досліджується по справі для ОСОБА_1 є інтенсивно психотравмуюючою. ОСОБА_1 завдані стрес, страждання як психологічне підґрунтя моральної шкоди. Можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання може складати 615,105 мінімальних заробітних плат/а.с.76-92/.

Допитана в судовому засіданні, експерт ОСОБА_9 наданий висновок підтримала.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок дій органу досудового розслідування, прокуратури і суду, що виразилась у душевних стражданнях позивача, приниженні його честі, гідності та ділової репутації та нормальних життєвих зв'язків у суспільстві.

Також, оцінюючи покази свідків по справі, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази знаходяться у обєктивному взаємозвязку між собою та іншими матеріалами справи, нічим не спростовані.

При прийнятті рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 05 березня 2015 року у справі "Котій проти України ", де Судом було зазначено, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним. Для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.

Відповідно ст. 13 ч. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, що також підтверджено правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-2203цс15від 02.12.2015 року.

Як встановлено судом загальний термін перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 38 місяців.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Разом з тим, частиною 3 ст. 23 ЦК України, передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципам розумності та справедливості, враховує тривалість, характер, глибину та обсяг душевних страждань позивача, можливість відновлення попереднього стану.

При цьому, надаючи оцінку висновкам проведених по справі експертиз, суд вважає найбільш повним, та таким, що не викликає сумнівів у його неупередженості, не суперечить іншим матеріалам справи, висновок проведеної по справі експертизи №12341 від 20.04.2017 року, а тому бере такий висновок до уваги, як допустимий та належний доказ по справі. Вказаний висновок найбільш детально описує питання, які виносились для дослідження і є обєктивним з точки зору методології його проведення. Більше того, усі можливі сумніви були усунуті та розтлумачені експертом в судовому засіданні. Суд також зазначає, що висновок експертизи №4044 від 25.11.2014 року не може бути доказом в розумінні положень цивільного процесуального Закону, адже психологічна експертиза була проведена не на підставі ухвали суду, а експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, відтак суд відхиляє посилання позивача на визначення розміру грошової компенсації саме з урахуванням цього висновку.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути відшкодування в розмірі 615,105 мінімальних заробітних плат, що є достатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_1 1 968 336 (один мільйон девятсот шістдесят вісім тисяч триста тридцять шість) гривень 00 коп. - відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та 23742 (двадцять три тисячі сімсот сорок дві) гривні 00 коп. - витрат на проведення експертиз.

Судові витрати в частині судового збору віднести за рахунок держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стрельбицький В.В.