пр. № 2-к/759/1/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської А.В.,

секретаря Чернишук К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання Головного територіального управління юстиції в м.Києві про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Російської Федерації від 15.04.2016 у справі №2-1 / 2016 з позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. до суду надійшло клопотання від Головного територіального управління юстиції в м. Києві про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Російської Федерації від 15.04.2016 у справі №2-1/2016 з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, з ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітної плати і (або) іншого доходу на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився повторно, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, письмових заперечень не надав.

Суд вивчивши клопотання, додані до неї документи, прийшов до наступного висновку.

Вирішуючи питання про надання дозволу на виконання зазначеного рішення суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних виробництвах в частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання та виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, винесених в порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» встановлює, що клопотання про визнання і виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає в певних ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити в останніх будь-які зміни.

Згідно ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язкове якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ч. 1 ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено з підстав визначених ч. 2 ст. 396 ЦПК України.

У даний час між Україною і Урядом Російської Федерації діє Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 (дата набрання чинності для України: 19.12.1992).

Згідно ст. 7 цієї Угоди Держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що вступили в законну силу. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, повинні бути виконані на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав. Рішення, винесені компетентним судом однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав в частині звернення стягнення на майно відповідача, підлягають виконанню на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав органами, призначеними судом або визначеними законодавством цієї держави.

Згідно ст. 8 зазначеної Угоди виконання рішення відбувається за клопотанням зацікавленої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушено клопотання; офіційний документ про те, що рішення вступило в силу, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Згідно ст. 9 зазначеної Угоди у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно спрямоване, тільки якщо ця Сторона надасть компетентному суду за місцем, де віклопочуеться виконання рішення, докази того, що: а) судом держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, питається, раніше винесене рішення, яке набрало законної сили по справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і на тих же підставах; б) є ??визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав або держави, яка не є членом Співдружності, щодо спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і на тих же підставах; в) спір відповідно до цієї Угоди дозволений некомпетентним судом; г) інша сторона не була повідомлена про судовий процес; д) закінчився трирічний термін давності подачі рішення про примусове виконання.

Стягувачем до клопотання додано: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушено клопотання; офіційний документ про те, що рішення вступило в силу; відомості про те, що на території Російської Федерації рішення не виконувалося, докази про повідомлення іншої Сторони про процес.

Зокрема, стягувачем надані відомості про те, що боржник був своєчасно повідомлений належним чином, про що свідчить підтвердженян про вручення документа.

При таких обставинах рішення підлягає виконанню на території України.

Згідно ч. 8 ст. 395 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день винесення рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7-9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, ст. ст. 390-395 Цивільного процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

Дозволити примусове виконання на території України рішення мирового судді судової ділянки №1 м. Сатка і Саткінского району Челябінської області від 15.04.2016 у частині стягнення аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва в розмірі 1/4 частини заробітної плати та (або) іншого доходу на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі №2-1/2016 з позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду. Києва через районний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: