АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/791/17 22-ц/774/2075/К/17
Справа № 213/791/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2075/К/17 суддя Нестеренко О. М.
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря ВидрикА.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - Маргієвої Євгенії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період тривалої роботи більше 30 років на посаді машиніста конвеєра дробильної фабрики на підприємстві відповідача, працювала у шкідливих умовах праці за першим списком, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, у зв'язку із чим, отримала професійні захворювання та втратила професійну працездатність у розмірі 65 % безстроково та третю групу інвалідності. Через професійне захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання, тому просить суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 65000 грн. у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності та 4480 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 45000 грн., на відшкодування витрат на правову допомогу 4480 грн. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК» вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та просить суд постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що позивач добровільно погодився на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати ним частини здоров'я. Також вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди жодними доказами, зокрема висновками відповідних медичних установ, а зазначена позивачем потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, тому дані витрати не повинні відшкодовуватись підприємством. Крім того, вказує на те, що представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не мала права на участь у справі та надання пояснень. Також в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження витрат позивача на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «ІнГЗК» - Маргієву Є.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ІнГЗК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, ОСОБА_1 працювала в період з 27.08.1974 року до 29.07.2015 року, в тому числі з 04.05.1984 року - на дробильній фабриці ПрАТ «ІнГЗК» машиністом конвеєра, 3-го, 4-го розряду. Звільнена 29.07.2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.7-8).

Рішенням лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 29.04.2015р. № 626, у позивача встановлені професійні захворювання з діагнозом: 1) радикулопатія шийна С5-С7 і попереко-крижова L5-S1 справа з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових (ПФ першого ст.) та колінних (ПФ першого ст.) суглобів(М.54.1); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, ЛН першого ступеня (J44); нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (H90.3) (а.с. 9-13).

Висновком МСЕК від 16.07.2015 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності (з яких: 50% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) та третю групу інвалідності, з 06.07.2015 р. - безстроково (а.с.14).

Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 11.06.2015 року, причиною зазначених професійних захворювань є перевищення гранично допустимого рівня фізичного перевантаження, виробничого пилу та шуму, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. (а.с. 9-13).

Рекомендовано згідно п.16, 18 Акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів (а.с.11-12).

У п.19 визначено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 більше 30 років в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо (а.с.12).

Постановами Відділення виконавчої дирекції ФСС НВ України в м. Кривому Розі Дніпропетровської обл. від 14.08.2015 за №0407/22988/22988.1/2 позивачу призначені одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 13458,90 грн. та за №0407/22988/22988.1/3 щомісячні виплати, що компенсують втрачений заробіток в розмірі по 3334,34 грн. щомісячно з 06 липня 2015 року безстроково (а.с.17, 18).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, їй спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив їй безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим вона отримала професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача ПрАТ «ІнГЗК» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України(для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Крім того, загальнообов'язкового, який набрав чинності з 01.01.2015 року, текст Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV викладено в новій редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», норми якого не передбачають відшкодування моральної шкоди потерпілому у зв'язку з настанням страхового випадку на виробництві й не відносяться до складу страхових виплат.

Так відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Отже, враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійні захворювання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.06.2015 року слідує, що причиною професійного захворювання позивача є: робоча поза до 30 градусів/більше 30 градусів - 17,6-53,4 % /1,4-31,3 робочої зміни при нормативному значенні до 25 % до 10 % нахили тулуба - 186-500 при допустимих 100 разів; маса вантажу, що підіймається і переміщується 16-17 кг при допустимих до 10 кг; потужність зовнішньої роботи при роботі за участі м'язів плечового поясу 46,9-75,9 Вт при нормативному значенні 37-63 Вт; статичні навантаження за зміну при утриманні вантажу: двома руками 46280 кгхс при допустимих до 42000 кгхс; концентрація пилу з вмістом кремнію діоксиду від 10 до 70 %: 4,4-29,3 мг/м куб при ГДК 2,0 мг/м куб; виробничий шум: 83-91 ДБА при ГДР 80 ДБА (а.с. 11). Що доводить вину відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу внаслідок отримання на виробництві професійних захворювань.

В судовому засіданні встановлений факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується медичними документами, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди спростовується наданими позивачем доказами: актом розслідування, медичними документами, висновками ЛЕК, МСЕК, постановами ВВД ФССНВУ про призначення позивачу виплат в зв'язку з втратою профпрацездатності (а.с.9-14).

Виходячи із встановлених обставин, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов'язок з її відшкодування.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.06.2015 року, а тому доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що заподіяна моральна шкода є недоведеною, колегія суддів відхиляє, оскільки на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя та вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Однак, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідача стосовно розміру стягнутої моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 45000 грн. до 35000 грн.

Посилання представника відповідача, в апеляційній скарзі на те, що представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, не мала права на участь та надання пояснень у справі, не узгоджуються із вимогами законодавства. Відповідно до ч.4 ст. 42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. Позивач ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги та надала право представляти її інтереси в суді адвокату ОСОБА_2 (а.с.41).

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що витрати позивача на правову допомогу не підтверджено документально, колегія суддів відхиляє, оскільки Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правилами адвокатської етики не передбачено конкретної форми документу, що підтверджує оплату юридичних послуг адвоката. У матеріалах справи міститься розрахункові квитанції серії ААРА№156088 від 02 березня 2017 року про оплату на правову допомогу адвоката у сумі 4480 грн., та серії АВ-ТБ 009007 від 01 серпня 2017 року про оплату правової допомоги адвокату ОСОБА_1. у сумі 1992 грн. ( а.с.44,124).

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, розмір відшкодування витрат на правову допомогу, стягнутих з відповідача на користь позивача, також підлягає зменшенню з 4480,00 грн до 3494,88 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1, зменшивши цей розмір з 45000 гривень до 35000 гривень та зменшивши розмір витрат на відшкодування витрат на правову допомогу стягнутих з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 4480 гривень до 3494,88 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :