АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4154/17 Справа № 191/3332/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черкова Н. Т. Доповідач - Максюта Ж.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Днепропетровської області від 05 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що з 28.06.2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Днепропетровської області від 09.03.2011 року. Подружнє життя не склалося, ОСОБА_3 залишив її на третьому місяці вагітності, не забрав з пологового будинку, дитину жодного разу не бачив, сина вона виховує особисто. Дитина займається спортом, у зв'язку з чим має періодично від'їжджати на змагання закордон. Однак відповідач, як батько, відмовляється надати дозвіл на виїзд сина. Оскільки ОСОБА_3 не проявляє батьківського піклування щодо дитини, між ними немає жодних стосунків та спілкування, а факт батьківства відповідача лише шкодить сину, ОСОБА_2 вважає, що наявні правові підстави для позбавлення його батьківських прав відносно сина, а тому звернулась до суду /а.с.2-4/.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Днепропетровської області від 05.04.2017 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с.95-97/.

З таким рішенням не погодилась позивач, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі /а.с.103-109/.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, жодних відомостей про обставини, які б свідчили, що наявність батьківських прав у відповідача суперечить інтересам дитини матеріали справи не містять, до ОСОБА_3 не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до сина, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з 28.06.2008 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2011 року, яке набрало законної сили 22.03.2011 року /а.с.11/.

У подружжя, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, народився син ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 30.12.2009 року), однак, в цей період ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже не підтримували шлюбних стосунків, коли позивач перебувала на третьому місяці вагітності їх сім'я розпалась, вони стали проживати окремо, що сторонами не заперечується /а.с.7/.

Батько жодного разу не бачив сина, з пологового будинку разом із дружиною не забрав, з народження та до теперішнього часу ОСОБА_4 проживає з матір'ю - позивачем ОСОБА_2 /а.с.5/.

Згідно довідки, виданої Гірківським ДНЗ «Веселка», де з 07.08.2012 року по 31.05.2016 року виховувався ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина має гарні здібності до навчання, художньої самодіяльності, спорту, до дитячого садочка приводила та забирала його мати, батько ніколи не з'являвся /а.с.13/.

Відповідно до довідки з навчального закладу ЗС№ №6, учнем першого класу якого є ОСОБА_4, мати дитини приймає активну участь у житті сина та в учбовому процесі, відвідує батьківські збори, тощо, а батько, ОСОБА_3, до школи ніколи не приходив, навчанням дитини не цікавився /а.с.60/.

За рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2010 року, яке набрало законної сили 26.03.2010 року, ОСОБА_3 сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів свого заробітку (доходу), але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року до досягнення дитиною повноліття /а.с. 9-10/.

Згідно довідки-розрахунку від 02.02.2017 року, виданої Синельниківським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, станом на 11.01.2017р. заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів складає 21527,64 грн. /а.с. 90/.

Відповідачем, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, надано іншу довідку з державної виконавчої служби № 280 від 19.04.2017 року, тобто видану після ухвалення оскаржуваного рішення від 05.04.2017 року, з якої вбачається, що станом на 01.04.2017 року він має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 4492, 42 грн., з яких 3038 грн. ним було погашено 22.09.2017 року, що підтверджується квитанцією від цієї ж дати /а.с.128,129/.

Офіційно відповідач ОСОБА_3 не працює, а відповідно до довідки Луб'янської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 15.12.2016 року займається вирощуванням та продажем квітів, за місцем проживання характеризується позитивно /а.с.64/.

Згідно висновку служби у справах дітей Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 26.10.2016 року, служба вважає не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.57/.

У справі встановлено, що між батьками дитини існує спір щодо надання дозволу на виїзд їх сина закордон. Так, з 01.09.2014 року ОСОБА_7 професійно займається кік-боксингом, що підтверджується повідомленням бійцівського клубу «VENUM», в якому, зокрема зазначено, що усі умови для навчання дитини у клубі забезпечуються її матір'ю, ОСОБА_2, яка його приводить на тренування, купує спортивні знаряддя, забезпечує медичний огляд, тощо /а.с.15/. Дитина досягла значних успіхів у даному виді спорту, а тому була запрошена на міжнародні змагання закордоном, однак батько не надав дозволу на такий виїзд сина. Крім того, як пояснила позивач, окрім спортивної секції, дитина відвідує школу моделей й, зайнявши перше місце на конкурсі, ОСОБА_7 був запрошений до Парижу, однак вказана подорож не відбулась через відсутність згоди батька на виїзд сина закордон.

Під час апеляційного розгляду справи, відповідач вказав, що не заперечує проти виїзду дитини на певні проміжки часу, однак не зміг пояснити чому не звернувся до нотаріальної контори і не оформив відповідний дозвіл.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків складається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15, 16 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не перевірив та не з'ясував дійсного ставлення батька до своєї дитини, не надав належної оцінки поясненням відповідача стосовно того, що він ніколи не бачив свого рідного сина, не здійснював жодних дій, спрямованих на прояв батьківського піклування.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження своєї участі у житті дитини, а навпаки, як було зазначено вище, ОСОБА_3 ніколи не бачив сина, не відвідував навчальних закладів, де перебувала дитина, не цікавився його успіхами у навчанні, тощо. Колегія суддів критично ставиться до доводів відповідача стосовно того, що він не спілкується з дитиною з тих підстав, що йому не дозволяє колишня дружина, оскільки за наявності такого бажання ОСОБА_3 мав можливість, в силу ст.159 СК України, звернутись до суду з відповідним позовом щодо визначення способу його участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), визначення місця та часу їхнього спілкування, тощо.

Своїми діями щодо ненадання дозволу на виїзд дитини закордон для участі у змаганнях (конкурсах) відповідач чинить перешкоди у досягненні дитиною відповідних успіхів у спорті, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток малолітнього, як складову виховання.

Численні посилання відповідача на сплату аліментів не можуть бути підставою для висновку про виконання ним своїх обов'язків, як батька, оскільки, окрім необхідності матеріально утримувати дитину, на батьків покладена законом низка інших зобов'язань.

Той факт, що до відповідача не застосовувались заходи та/або попередження про необхідність виховання дитини, зміни ставлення до неї (бесіди, попередження з боку органів опіки та піклування), колегія суддів, в даному випадку, не вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки з пояснень відповідача є зрозумілим, що ОСОБА_3 не бажає та не буде спілкуватись з дитиною, свідомо нехтує своїми обов'язками та, фактично, є лише біологічним батьком та юридичний факт такого батьківства шкодить дитині.

Крім того, 26.09.2017 року до суду апеляційної інстанції надійшов лист від служби у справах дітей Синельниківської міської ради, яким орган опіки та піклування повідомив, що дійсно ним було складено висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина, однак, під час розгляду справи у суді першої інстанції та під час профілактичних бесід з ОСОБА_3, останній проявив байдуже ставлення до долі своєї дитини та постійно стверджував, що він сплачує аліменти, але бачитися та приймати участь у вихованні дитини не бажає. Вказаним листом служба у справах дітей підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 /а.с.130/.

Враховуючи інтереси дитини, вищевказані обставини справи, докази, надані сторонами та їх пояснення у судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідач, у разі зміни у майбутньому свого ставлення до дитини, не позбавлений права звернутись до суду із відповідним позовом про поновлення батьківських прав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, колегія суддів виходить з норм ст.88 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 1157,52 грн. /а.с.1, 102/.

Керуючись ст.ст. 307, 309,316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Днепропетровської області від 05 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1) батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) 1157,52 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко