АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4286/17 Справа № 185/9476/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року по справі за позовом комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» (далі КП «Павлоградтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, мотивуючи тим, що 08 серпня 2008 року між КП «Павлоградтеплоенерго» і ФОП ОСОБА_2 був укладений договір на відпуск теплової енергії №590, за умовами якого остання зобов'язалася прийняти та оплатити теплову енергію на умовах передбачених цим договором.

Зазначали, що теплопостачання здійснювалося за адресою м.Павлоград вул.Соборна (кол.Леніна),74 квартира №2, втім відповідач не здійснювала оплату за вказані поставки теплової енергії.

Вказували, що зверталися з заявою про видачу судового наказу, втім ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року судовий наказ про стягнення заборгованості було скасовано у звязку з тим, що ОСОБА_2 є субєктом підприємницької діяльності, тому вони звернулися з позовом до господарського суду та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року було припинено провадження у звязку з припиненням діяльності ОСОБА_2 як ФОП.

Посилаючись не те, що ФОП ОСОБА_2 офіційно припинила свою підприємницьку діяльність, проте договір не розірвала, допущену нею заборгованість не сплатила, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за теплопостачання з 01 жовтня 2007 року по 01 січня 2012 року у розмірі 3.325 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року позовні вимоги КП «Павлоградтеплоенерго» задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 08 серпня 2006 року ОСОБА_2, як приватний підприємець, та КП «Павлоградтеплоенерго» уклали договір №590 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання згідно з діючими ДБН по обєкту споживача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Згідно п.5.2 договору розрахунки за теплову енергію повинні були проводитися виключно у грошові формі у відповідності з встановленими тарифами.

Пунктами 10.1,10.2 договору №590 було передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 08 серпня 2007 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що по особовому рахунки рахується заборгованість за надані послуги.

У звязку з допущенням заборгованості КП «Павлоградтеплоенерго» зверталося з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 11 березня 2014 року було скасовано судовий наказ №2-н/185/981/13 від 05 липня 2013 року про стягнення боргу за спожиту теплову енергію з ОСОБА_2 на користь КП «Павлоградтеплоенерго» з тих підстав, що ОСОБА_2 є суб'єктом господарської діяльності.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року було припинено провадження у справі за позовом до ФОП ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №21955704 від 23 травня 2016 року вбачається, що підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 припинено за власним бажанням, номер запису 4002278 від 15 січня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги КП «Павлоградтеплонерго» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку.

Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця ? надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно правил ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.

Відповідно до ст.162 ЖК України, власник повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги на підставі затверджених у встановленому порядку тарифів.

Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст.19 Закону України Про теплопостачання.

Частиною 1 ст.32 Закону Про житлово-комунальні послуги встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Позивачем на підтвердження вимог надано розрахунок з якого вбачається, що по особовому рахунку ОСОБА_2 відкритим за укладеним нею договором рахується заборгованість.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому ч.1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

При цьому переривання позовної давності можливо лише в межах строку позовної давності.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги стосовно демонтажу радіаторів не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зі змінами, внесеними постановою №1268 від 31 жовтня 2007 року, відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, відключення централізованого опалення у квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи споживача в загалі було виключено.

Цією ж постановою встановлено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Питання відключення мереж центрального опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва від 22 листопада 2005 року №4, із змінами наказом Мінжитлокомунгоспу від 06 листопада 2007 року №169, а також СНиП 2.04.05-90* Опалення, вентиляція і кондиціювання.

Крім того, при проектуванні будинку закладається і засіб теплопостачання згідно з вимогами відповідних будівельних норм. Система опалення відноситься до сантехнічного обладнання, власник квартири не має право самовільно змінювати систему опалення та здійснювати відключення від мереж. Відключення окремих квартир по стояку призводить до розбалансування гідравлічного режиму роботи внутрішньо будинкової системи опалення, перерозподілу теплоносія, що є причиною зменшення подачі теплоносія на інші стояки і, як наслідок цього, скарг споживачів на незадовільне опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі - Порядок) визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку(квартири) при відмові споживачів від таких послуг.

Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади (далі - комісії), для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області було відмовлено у задоволенні позову не може бути прийнято до уваги, оскільки рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2010 року було відмовлено у стягнені заборгованості за інший період.

Посилання відповідача на акт від 24 березня 2011 року (а.с.27) є безпідставним, так як він належним чином не оформлений.

Інші доводи приведені в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Куценко Т.Р.

ОСОБА_3