Справа № 360/1831/16-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/3977/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 18 22.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконаним договором,-

встановила:

у жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Бородянського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 24 червня 2016 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір №14 на виконання робіт та доставку матеріалів.

Відповідно до умов зазначеного договору відповідач, як виконавець, зобов'язався у 15-денний термін, але не пізніше 09 липня 2016 року, нарізати обрізну дошку відповідно специфікації, висушити її та простругати, доставити за адресою, визначеною у договорі, а він, як замовник, за виконання зазначених робіт мав сплатити останньому 27 700 грн.

На виконання п.4.1 вказаного договору позивач сплатив відповідачу авансовий платіж в розмірі 50% від загальної суми вартості робіт, що склало 14000 грн.

Однак, у визначений договором строк ФОП ОСОБА_3 свої зобов'язання по договору не виконав, отримані в якості авансу кошти в розмірі 14 000 грн. позивачу не повернув, а лише 05 вересня 2016 року частково доставив матеріал на загальну суму 10 337 грн., при цьому ОСОБА_2 за доставку додатково ще сплатив кошти у розмірі 1 500 грн., про що у договорі взагалі не зазначалося.

Оскільки внаслідок порушення відповідачем умов зазначеного договору, зокрема, строків поставки матеріалу, у позивача були зірвані плани щодо будівництва будинку.

Просив стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 7 959,35 грн., яка включає в себе: 5 163 грн. - сума заборгованості, 65,55 грн. - 3% річних, 730,8 грн. - пеня, 2 000 грн. - витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції вважав, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо передачі відповідачу коштів у сумі 14 000 грн.

Також, не було прийнято до уваги, що при укладені договору сторони досягли згоди та зазначили всі істотні умови, договір не визнано недійсним, не скасовано, не розірвано, а тому він є дійсним і створює для сторін певні права та обов'язки та встановлює ті чи інші факти.

Крім того, позивачем було підготовлено порівняльну таблицю, в якій зазначено марка, кількість матеріалу, яку відповідач зобов'язувався поставити апелянту у строки згідно договору, а також марка та кількість матеріалу яка була фактично поставлена.

Апелянт, також стверджує, що ним було проведено заміри та пораховано вартість поставленого матеріалу згідно цін, встановлених в договорі.

Просив скасувати заочне рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 червня 2016 року між ОСОБА_2. та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. було укладено договір №14, за умовами якого відповідач, як виконавець, зобов'язався виконати протягом 15 днів, але не пізніше 09 липня 2016 року, наступні роботи: нарізати обрізну дошку відповідно специфікації, висушити її та простругати, доставити готові вироби в обумовлені терміни позивачу, а позивач, як замовник, зобов'язався здійснити оплату вартості зазначених робіт, що склала 27 700 грн., попередньо сплативши відповідачу перший авансовий внесок у розмірі 50% від зазначеної суми, що становить 14 000 грн., а решту суми - 13700 грн., сплатити за фактом готовності виробів і виконаних монтажних робіт.

Позивач сплатив відповідачу в якості авансового платежу 14 000 грн., але до подання позову до суду останній, незважаючи на отриману вимогу від 08 серпня 2016 року, визначені вказаним договором роботи у повному обсязі не виконав, а лише 05 вересня 2016 року частково доставив матеріалу на загальну суму 10 337 грн., за що ОСОБА_2. додатково сплатив ще 1 500 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано було належних та допустимих доказів, які б підтвердили ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Колегією суддів, встановлено, що матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем було передано відповідачу в якості авансового платежу за виконання робіт 14 000 грн. та сплачено за доставку матеріалів 1 500 грн., а останнім не виконано в обумовлені строки та у повному обсязі визначені зазначеним договором роботи, надана ОСОБА_2 довідка, в якій зазначено, що 05 вересня 2016 року доставлено із специфікації до договору матеріалу на суму 10 337 грн. судом взагалі не приймається до уваги, так як дана довідка не містить необхідних реквізитів, то суд вважає за доцільне, у задоволенні позову відмовити, у зв'язку з його недоведеністю.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст.57,58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді