Справа № 372/3731/15-ц Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/780/991/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 18 09.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

09 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Березовенко Р.В. , Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вказаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просило в рахунок погашення боргу за кредитом в розмірі 714 848 грн. 69 коп., із яких: тіло кредиту - 663 173 грн. 99 коп., проценти - 51 674 грн. 71 коп., звернути стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на цю квартиру.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав відповідачці кредит для придбання нерухомості в розмірі 55 тис. доларів США з кінцевим терміном повернення до 19 червня 2027 року та сплатою 11,9 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір із додатковою угодою від 22 липня 2008 року, згідно з якими відповідачка передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги, у тому числі й за кредитним і забезпечувальним договорами, укладеними із ОСОБА_3

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 714 848 грн. 69 коп., із яких: 663 17 грн. 99 коп. - заборгованість за кредитом, 51 674 грн. 71 коп. - заборгованість за відсотками.

Письмова вимога ПАТ «Дельта Банк» про погашення боргу та наслідки їх невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена ОСОБА_2 у серпні 2015 року.

Посилаючись на наведені вище обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило позов задовольнити.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належного розрахунку кредитної заборгованості відповідачки та не довів наявність такої заборгованості, через що підстави для звернення стягнення відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит для придбання нерухомості в розмірі 55 тис. доларів США з кінцевим терміном повернення до 19 червня 2027 року та сплатою 11,9 % річних. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом в розмірі 242 долари США відповідно до графіку платежів, вказаних в додатку № 1 до кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір із додатковою угодою від 22 липня 2008 року, згідно з якими відповідачка передала в іпотеку належне їй майно - квартиру АДРЕСА_1 та відповідно до умов якого банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, у тому числі шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» в тому числі право вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 20 червня 2008 року, укладеними із ОСОБА_2

Однак, з наданого позивачем витягу з вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги чітко не зазначено і неможливо встановити порядок передачі прав вимоги, перелік документів, якими посвідчується факт передачі правочинів та перелік договорів, за якими відбулося відступлення права вимоги.

З розрахунку заборгованості відповідачки, наданого позивачем, вбачається, що станом на 28 липня 2015 року за ОСОБА_3 рахується заборгованість у розмірі 714 848 грн. 69 коп., із яких: 663 17 грн. 99 коп. - заборгованість за кредитом, 51 674 грн. 71 коп. - заборгованість за відсотками.

Письмова вимога ПАТ «Дельта Банк» про погашення боргу та наслідки її невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки направлялася відповідачці 27 серпня 2015 року (т. 1, а. с. 8-13).

Однак, жодних належних доказів про отримання ОСОБА_3 вказаної вимоги позивачем надано не було. Крім того, із змісту письмової вимоги вбачається, що позивач ставить питання щодо повернення простроченої заборгованості у розмірі 2977, 62 дол. США, а не щодо дострокового погашення всієї заборгованості за кредитом.

Крім того, із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити порядоку цього розрахунку заборгованості. Так, у розрахунку станом на 22 лютого 2016 року не вказано залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду та дат сплати відповідачкою кредитних коштів, а також не зазначено залишку заборгованості, на який нараховуються відсотки та механізму нарахування, що б давало можливість суду належним чином перевірити ці розрахунки.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою ст.33 та ст.39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 35 вказаного Закону, У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Відповідно до ст. 516 ЦК України, Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України, Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Недоведеність обставин, про які зазначає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо про те зазначає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють кредитні правовідносини, у тому числі зазначені вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_3 перед банком, крім того надані позивачем розрахунки не дають можливості суду належним чином перевірити доводи позивача у цій частині.

Поряд з цим, відсутність належного повідомлення відповідачки про зміну кредитора у зобов'язанні, а також належного повідомлення її з вимогою про дострокове стягнення заборгованості не дає суду підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апелянта про направлення відповідачці повідомлення про необхідність погашення нею наявного боргу, а також посилання на те, що розрахунки банку є достатніми та обґрунтованими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» є позасудовим способом врегулювання такого питання, що узгоджується з п.12.3.1 іпотечного договору.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 309 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню із залишенням рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: