Справа №461/7290/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного академічного театру опери та балету імені ОСОБА_2 про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Львівського національного академічного театру опери та балету імені ОСОБА_2, в якому просить поновити його на посаді соліста опери 1 категорії га 0,75 ставки, стягнути з відповідача заробітну плату з 01 листопада 2014 року по 24 жовтня 2017 року.

В обґрунтування позову покликається на те, що 01 листопада 2011 року його, на той час соліста опери 1 категорії на 0,75 ставки, було звільнено, у звязку із скеруванням на навчання в Одеську державну музичну Академію ім.Нежданової на фальтет вищої кваліфікації. Відповідач гарантував йому повернення на його робоче місце після закінчення навчання. Однак, після закінчення аспірантури позивачу було відмовлено в працевлаштуванні у Львівському національнаму академічному театрі опери та балету імені ОСОБА_2та запропоновано взятии участь у конкурсі на зайняття вакантної посади «Провідний майстер сцени».

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав наведених у ньому. Просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встанолено судом та видно з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки ОСОБА_1 /а.с.8-10/, останній з 01.02.2005 року працював на посаді соліста опери 1 категорії Львівського національного академічного театру опери та балету імені ОСОБА_2.

Наказом генерального директора Львівського національного академічного театру опери та балету ім.С.Крушельницької №136-к від 31.10.2011р. /а.с.21/, ОСОБА_1, соліста опери 1 кат., звільнено з 01.11.2011р. за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується і копією заяви ОСОБА_1 від 28.10.2011 року /а.с.20/, згідно якої, у звязку із поступленням в аспірантуру Одеської державної музичної академії ім.Нєжданової, він просить звільнити його за власним бажанням з 01.11.2011 року.

Вказані обставини, свідчать про добровільність дій позивача, оскільки саме за його особистою заявою було винесено наказ про звільнення. Будь-яких належних доказів щодо введення його в оману при звільненні не подано та не встановлено жодних обставин, які б давали суду можливість вважати, що дії ОСОБА_1 не відповідали його внутрішній волі.

Суд відхиляє доводи позивача щодо направлення його на навчання відповідачем, оскільки такий процес врегульовано Наказом Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження Примірного порядку укладання субєктами господарювання договорів щодо підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників та форм примірних договорів субєкта господарювання з навчальним закладом, підприємством, установою, організацією, що здійснюють навчання, та з працівником» від 10.08.2010р. №232. Згідно положень вказаного Порядку, витрати, повязані з професійним навчанням працівників, здійснює роботодавець за рахунок власних коштів, навчання проводиться за направленням, що видається працівникові роботодавцем та укладається договір про навчання. Однак, наказ про скерування позивача на навчання та його направлення на таке професійне навчання не видавалися, договір про навчання між не укладався, тобто доводи позивача є безпідставними. Таким чином, лист генерального директора Львівського національного академічного театру опери та балету ім.С.Крушельницької від 20.06.2011р. /а.с.5/ не може і не є підставою для прийняття позивача на роботу.

Також, судом встановлено, що після закінчення навчання у Одеськеій національній музичній академії ім.А.В. Нежданової за спеціальністю «Музичне мистецтво» /а.с.6/, ОСОБА_1 23.10.2014 року звернувся до Генерального директора Львівського національного академічного театру опери та балету ім.С.Крушельницькоїіз заявою про прийняття його на посаду соліста опери з 01.11.2014 року /а.с.22/.

Однак, позивачу було запропоновано взяти участь у конкурсах на посади соліста першої категорії та провідного майстра сцени. При цьому, відповідач діяв у відповідності до Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад художнього та артистичного персоналу закладів культури, затвердженому наказом Міністерства культури України від 06.09.2013р. №851, згідно п.1 якого, проведення конкурсу формування кадрового складу художнього та артистичного персоналу закладів культури здійснюється на конкурсній основі відповідно до переліку посад художнього та артистичного персоналу закладів культури, заміщення яких здійснюється за конкурсом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляд справи, повністю спростовані віядповідачем, а тому позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а оскільки позов задоволенню не підлягає, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.