АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/8281/16-ц Головуючий суддя І інстанції Колодяжна І. М.
Провадження № 22-ц/790/1589/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: договірні правовідносини
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Пашнєвої Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1, який діяв в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 06 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, за умовами якого сторони домовилися не пізніше 27 січня 2016 року укласти договір купівлі-продажу кімнати, загальною площею 23,3 кв.м., квартири АДРЕСА_1. З метою виконання зобовязань за попереднім договором позивач передала ОСОБА_3 попередню оплату в рахунок суми за основним договором в розмірі 1 000 доларів США. Оскільки основний договір укладено не було, попередній договір не було посвідчено нотаріально, а тому відповідно до ст. 220 ЦК України він є нікчемним, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 сплачені нею за попереднім договором 1000 дол. США, що за курсом НБУ становить 23780 грн., збитки від інфляції за період з 05 лютого 2016 року до 26 вересня 2016 року в сумі 855,32 грн. 3% річних від суми боргу за той самий період у розмірі 457,36 грн., 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати, повязані з наданням правової допомоги, в сумі 2 000 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що укладений 06 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попередній договір є нікчемним в силу закону, а тому позивачем не було заявлено вимог про визнання його недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 06 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, відповідно до умов у строк до 27 січня 2016 року ОСОБА_2 мала намір придбати, а ОСОБА_4 - продати належну йому кімнату в квартирі АДРЕСА_2 за 6 100 доларів США. На підтвердження наміру укласти договір купівлі-продажу частини квартири у майбутньому покупець передала продавцю 1 000 доларів США. Попередній договір було підписано обома сторонами, факт отримання грошей ОСОБА_4 не заперечувався.

У визначений строк договір купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_2 між сторонами по справі укладено не було, отримані за договором грошові кошти в сумі 1 000 доларів США ОСОБА_4 не повернув.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у порушення вимог закону укладений 06 січня 2016 року між сторонами по справі попередній договір, на виконання умов якого відповідач отримав грошові кошти, нотаріально посвідчений не був, але позовних вимог про визнання цього договору недійсним ОСОБА_2 не заявлено, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення на її користь переданої за договором суми.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З аналізу зазначеної норми статті вбачається, що перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти.

Згідно зі ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин, підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з розясненнями, які містяться в п.п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Оскільки факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 1 000 доларів США, сторонами не заперечується, а укладений 06 січня 2016 року договір є нікчемним, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність встановлених законом підстав для застосування реституції, тобто повернення відповідачем одержаного за договором 1 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 23 780 грн.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок ії визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки на підставі попереднього договору від 06 січня 2016 року грошове зобов`язання у ОСОБА_3 не виникло, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Матеріали справи не містять розрахунку вартості понесених позивачкою витрат на правову допомогу, що позбавляє суд визначити відповідність граничного розміру компенсації вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог сплачений останньою за подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 099 грн. 60 коп.

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди позов ОСОБА_2 є недоведеним, а тому задоволенню не підлягає.

За таких обставин апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 23 780 грн., отриманих за попереднім договором від 06 січня 2016 року, а також судовий збір у розмірі 1 099 грн. 60 коп.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді