Ухвала іменем україни 08 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про порушення прав споживача банківських послуг та спонукання до вчинення дій, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

18 січня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від

22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просила:

- визнати неправомірними дії публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк»), які полягають у порушенні її прав, як споживача банківських послуг та безпідставному списанні її заробітної плати, що знаходилась на картковому рахунку НОМЕР_1;

- визнати недійсним кредитний договір, укладений між нею та ПАТ «КБ «Приватбанк», у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг із встановленням кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1 840 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки НОМЕР_2;

- визнати заборгованість по картці рахунку НОМЕР_2 такою, що відсутня.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що в квітні 2013 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» запропонувало їй скористатись споживчим кредитом у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом подання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції. Жодної інформації щодо порядку кредитування та будь-якого окремого письмового документа з детальним розписом загальної вартості кредиту не отримувала, з умовами надання кредиту її не ознайомлювали.

Через деякий час ПАТ «КБ «ПриватБанк» самостійно почало списувати з її зарплатного рахунку грошові кошти, при цьому не надаючи жодної інформації щодо підстав такого списання.

Вважала, що зазначені обставини є порушенням ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а умови договору щодо списання коштів із заробітної картки є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено та не надано доказів порушення законних прав та інтересів позивача, не наведено переконливих аргументів неправомірний дій ПАТ «КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів з рахунку ОСОБА_3 Крім того, зазначено про необґрунтованість посилання позивача на ст. ст. 203, 215 ЦК України щодо недійсності оспорюваного кредитного договору.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Встановлено, що 30 травня 2011 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг, який складається з анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. На підставі цього договору ОСОБА_3 було відкрито карткові рахунки, видано кредитну та розрахункову картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Частинами 1 та 2 ст. 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів з банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між ПАТ «КБ «Приватбанк» та

ОСОБА_3 договору про надання банківських послуг від 30 травня 2011 року, клієнт доручає банку проводити списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають оплаті банку по даному договору, при настанні строків платежів, списанні грошових коштів з рахунків клієнта, у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, визначених цими договорами. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером.

Пунктом 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити договірне списання зі всіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта та третіх осіб, по кредитам, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка вникла в клієнта в зв'язку з невиконанням зобов'язань перед банком.

Враховуючи, що при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк»

ОСОБА_3 погодилась на договірне списання коштів з її рахунку, передбачене п. п. 1.1.3.2.11, 2.1.1.3.5 вказаних Умов та правил надання банківських послуг, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

При цьому безпідставним є посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на відсутність підпису ОСОБА_3 на Умовах та правилах надання банківських послуг, який є обов'язковим відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від

11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Зазначена правова позиція Верховного Суду України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки встановлює обов'язковість підпису позичальника під Умовами і правилами надання банківських послуг у тому випадку, коли сторони досягають домовленості щодо продовження строку позовної давності, оскільки цього вимагає закон (ч. 1 ст. 259 ЦК України), а не при розрахунках за договором.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від

22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович