Справа № 645/3953/16-ц
Провадження № 2/645/274/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 березня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Іващенко С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Новицької Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та сплати додаткової суми за прострочення грошового зобов'язання,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики грошових коштів від 04.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального р.№867 в сумі 29000 гривень 00 копійок. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь понесені ним судові витрати та витрати на надання правової допомоги.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 04 травня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу р.№867. Відповідно до п.1 даного договору він надав у власність відповідачу, ОСОБА_2, грошові кошти в сумі 14500 гривень 00 копійок строком до 09.05.2016 року включно. Відповідно до п.2 даного договору сторони домовились, що у разі, якщо ОСОБА_2 своєчасно не поверне позичені гроші, ОСОБА_1 має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Згідно п.9 даного договору сторони домовились про те, що якщо позичальник в указаний термін не повертає суму передбачені в п.1 договору, то сума збільшується вдвічі. Однак в зазначений в п.1 договору термін ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, ухиляючись від виконання свого зобов'язання, в зв'язку з чим борг відповідача на теперішній час складає 29000 гривень 00 копійок.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, якою просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (вх.. 6477 від 22.03.2017 року).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, які повернулись до суду з відміткою поштової установи: "За закінченням терміну зберігання".

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 04.05.2016 року ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. реєстрований номер №867 (а.с. 2).

Відповідно до п.1 даного договору ОСОБА_1 надав у власність, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в сумі 14500 гривень 00 копійок строком до 09 травня 2016 року включно.

Згідно п.3 даного договору грошова сума вказана в п.1 договору, передана позичальнику до підписання цього договору.

Згідно п.9 даного договору сторони домовились про те, що якщо позичальник в указаний термін не повертає суму передбачені в п.1 договору, то сума збільшується вдвічі.

Однак в зазначений в п.1 договору термін ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, в зв'язку з чим борг відповідача на теперішній час складає 29000 гривень 00 копійок (14500 х 2 = 29000).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи не містять доказів повернення суми боргу відповідачем.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Наявність у відповідача перед позивачем невиконаного грошового зобов'язання на підставі договору позики грошових коштів від 04 травня 2016 року підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором позики, у розмірі 29000,00 гривень, законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_2 на виклики суду в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження виконання вищезазначеного боргового зобов'язання перед позивачем суду не надав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення витрат на оплату правової допомоги, то вказана вимога підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Витрати на правову допомогу є судовими витратами.

Позивачем надано суду квитанцію №П-4 від 05.08.2016 року, видану адвокатом Пархоменко Т.М., про те, що прийнято від ОСОБА_7 400 грн. 00 копійок за виготовлення позовної заяви (а.с. 5).

Крім того, відшкодування таких витрат передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки в цьому випадку адвокатом була підготовлена позовна заява, то вимоги позивача про стягнення витрат за надання правової допомоги підлягають повному задоволенню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягується судовий збір в сумі 551 гривень 00 копійок, сплачений позивачем при зверненні до суду з зазначеним позовом, відповідно до платіжного квитанції №9734780 від 31.08.2016 року (а.с.11).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 625, 1046, 1047,1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та сплати додаткової суми за прострочення грошового зобов'язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_2) суму боргу за договором позики грошових коштів в розмірі 29000 (двадцять дев'ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 00 копійок та витрати за надання правової допомоги у сумі 400 (чотириста) грн.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -