Справа № 456/2365/16-ц
Провадження № 2/456/342/2017
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

24 лютого 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Маряни Вікторівни про визнання втратившою право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить визнати ОСОБА_2 Маряну Вікторівну, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликаються на те, що він являється основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2. Дана квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 28,2 кв.м. кухні, коридора, санвузла і перебуває на балансі Стрийської міської ради. В квартирі крім нього, прописані і проживають: його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, внук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідачка ОСОБА_2 його колишня невістка. В даній квартирі вона не проживає з моменту розлучення із його сином, тобто з червня 2007 року, після чого забрала всі свої речі та переїхала жити окремо від них. Реєстрація відповідачки у даній квартирі призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг, вони не можуть отримати пільги зі сплати комунальних послуг передбачені чинним законодавством, у звязку з чим вимушений звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та не заперечував проти постановлення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду на виклик суду не зявилась, про причину неявки не повідомила, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Скориставшись своїм правом, позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок її відсутності понад встановлений строк, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено та підтверджується довідкою комунального підприємства «Мрія» №1838 від 01 серпня 2016 року, що позивач ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5 квартири 75,76, займає житлову площу 2 кімнати, 28,2 кв.м., які належить Стрийській міській раді. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_1. Згідно даної довідки на даній житловій площі проживають та зареєстровані: основний наймач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6; дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7; син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8; невістка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що відповідачка - ОСОБА_2, не проживає в спірній квартирі з 2007 року, оскільки після розлучення з сином позивачка, забрала всі свої речі та переїхала жити окремо від них. Її речі в спірній квартирі відсутні.

З довідки №73, виданої 03 серпня 2016 року комунальним підприємством «Мрія», вбачається, що кімната №75 приєднана до кімнати №76, в м. Стрий по вул. Січових Стрільців №12а, на підставі рішення заводу управління від 07 березня 2003 року.

Факт реєстрації відповідачки за вказаною адресою, також підтверджується відповідями на запит суду в порядку ст.122 ЦПК України відділу АДР ГУ ДМС України у Львівській області №11075 від 17 серпня 2016 року.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СГ №031021 виданої відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 26 червня 2007 року, встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №95 від 26 червня 2007 року.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем існували будь-які домовленості щодо порядку користування спірним житлом, остання, як член сім`ї власника житла - його невістка, проживала разом з ним та користувались цим житлом відповідно до закону. Відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_10 без поважних причин понад один рік.

Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 обрала собі інше місце проживання, спірне житло залишила і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачує витрати на утримання будинку; позивач, як основний наймач житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житлом.

Керуючись ст.,ст. 10, 60, 212, 213, 215, ЦПК України, ст., ст. 71, 72, 150, 163 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 Маряну Вікторівну, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_9