Номер провадження: 22-ц/785/2366/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, а також представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про порядок встановлення користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який у подальшому був ним уточнений, до ОСОБА_5 про порядок встановлення користування земельною ділянкою.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих №275 від 11 квітня 1958 року та акту зазначення меж попередньому власнику домоволодіння ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 516 кв.м на селищі Котовського ділянка №1364.

Сторони по справі є співвласниками в рівних частинах домоволодіння за адресою: м.Одеса, 31 Лінія, 12. У фактичному користуванні співвласників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею 562 кв.м.

08 липня 2005 року ОСОБА_8, батько позивача, та ОСОБА_5 домовилися про порядок користування земельною ділянкою підтвердивши свою згоду в заяві посвідченій нотаріусом.

Згідно із змістом вказаної заяви було визначено порядок користування ділянкою загальною площею 0,0536 га, та в користування ОСОБА_8 передано ділянку площею 0,0190 га, а ОСОБА_5 ділянку площею 0,0346 га.

Однак, даний порядок не відповідає вимогам закону, оскільки було визначено порядок користування земельною ділянкою, площа якої не відповідає рішенню № 275 від 11.04.1958 р. прийнятому виконкомом Ленінської райради депутатів трудящих, а тому ОСОБА_3 звернувся до суду із данним позовом та просив його задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач та його представник повністю заперечували проти позову посилаючись на те, що була згода з попереднім співвласником домоволодіння на користування ділянкою, раніше складену заяву не визнано недійсною, крім того, позивач посилається на норми які стосуються прав власників земельних ділянок, а не користувачів.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2016 року позов задоволено

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 просить скаксувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками в рівних частинах домоволодіння за адресою: м. Одеса, 31 Лінія, 12, на підставі свідоцтв про право на спадщину виданих 14.01.2009 року після ОСОБА_8 та 06.12.1983 року після ОСОБА_9

Як видно з технічної документації у фактичному користуванні співвласників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею 562 кв.м.

При винесенні рішення про задоволення позову судом першої інстанції не враховано, не надано належної оцінки тому факту, що земельну ділянку за адресою м. Одеса, вул. 31 лінія, буд. №12 , на якій розташовано будівлю, співласниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, було на підставі домовленності фактично поділено та встановлено порядок користування шляхом складання нотаріально посвідченої Заяви від 08.07.2005р. з відповідною схемою розподілу. Таким чином, сторони фактично дотримувались встановленого порядку користування вказаною земельною ділянкою протягом 10-ти років.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У підп. "ґ" п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка на була право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009р. № 1702-УІ.

Частинами 3 та 4 ст. 88 ЗК України передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.21 вказаної вище постанови Пленуму, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди. визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Також судом не було враховано, що у висновку №7571/24 від 25.04.2016р. судової земельно-технічної експертизи і письмових поясненнях встановлено, що земельна ділянка м. Одеса, вулиця 31 лінія, буд.№12 фактично самовільно використовується сторонами з порушенням площі за якою її було надано. Встановлення порядку користування земельною ділянкою у такому випадку призводить до фактично легалізації користування земельною ділянкою за площею якою вона не надавалась сторонам.

У Висновку №7571/24 від 25.04.2016р. судової земельно-технічної експертизи у Додатку №2 (за вибором позивача) у якості правовстановлюючих документів наведено Рішення Ленінської райради депутатів трудящих №275 від 11.04.1958р., але як випливає з тексту вказаного Рішення земельна ділянка у власність нікому не надавалась, лише у користування. Право власності на вказану земельну ділянку з встановленням меж відповідно до Закону «Про державний земельний кадастр» оформлено та зареєстровано у встановленому порядку не було.

Так, відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Стаття 126 ЗК України встановлює перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» визначає підстави для державної реєстрації прав, серед яких є зокрема державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, виданий до 1 січня 2013 року та інші. Згідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» проведення державної реєстрації прав полягає, зокрема, у прийнятті рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації. Позивачем відповідного витягу про реєстрацію права спільної часткової власності земельної ділянки не надано.

Позивач фактично встановив межі землекористування, не врахувавши, що згідно ст.158 ЗК України це питання віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, до яких він не звертався щодо реєстрації права власності земельної ділянки. Наразі, аналогічної позиції притримується Верховний Суд України в Ухвалі від 31.03.2016р. по справі №6-7626св09.

Враховуючи, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, що зібрані по справі, вимогам матеріального права, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції, ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про порядок встановлення користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_2

ОСОБА_10