20.11.2017 Суддя Шевченко С. В..
Справа № 644/7424/17
Провадження № 2/644/2925/17
У Х В А Л А

20 листопада 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Шевченко С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби МЮУ, третя особа ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», про звільнення майна з-під арешту

в с т а н о в и в :

Позивач подав в суд позов, в якому просив звільнити з-під арешту все належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно, на яке було накладено арешт в межах виконавчого провадження.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року у справі за позовом ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, на виконання якого було державним виконавцем було накладено арешт на його майно, було скасоване в порядку перегляду рішення, ухваленого в порядку заочного провадження, проте державний виконавець не зняв арешт з майна.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, арешт на майно позивача був накладений державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання рішення, ухваленого у цивільній справі, в даному виконавчому провадженні позивач є боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» - заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження»- державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 383 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст. 59 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст.57, 58 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» і роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року за №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК Українирозглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то заява боржника про скасування арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»- позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном,що не належить боржнику(речове право на чуже майно). Пункт 5 зазначеної постанови наголошує, щоу разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченомурозділом VII ЦПК,а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 59 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Таким чином позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), який вважає, що при поверненні державним виконавцем виконавчого документа стягувачеві були порушені його права чи інтереси, зокрема, у зв'язку із не зняттям накладеного арешту, має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а не шляхом пред'явлення позову до органу державної виконавчої служби, оскільки у виконавчому провадженні він є боржником.

Отже, враховуючи, що для позивача, як учасника виконавчого провадження, законом встановлено інший порядок звернення до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, суд, на підставі викладеного, керуючись п. 1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби МЮУ, третя особа ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», про звільнення майна з-під арешту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя С.В. Шевченко