28.03.2017 Справа № 363/2765/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 березня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Войнаренко Л.Ф.

секретаря Мохончук І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м.Вишгороді цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.02.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4550 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначив, що зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того, позивач зазначає, що він в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідач свої обов'язки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, комісії та пені не виконав, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 13.06.2016 року складає - 45098 грн. 45 коп., яка складається з наступного:

- 8020 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом;

- 34454 грн. 60 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);

- 2123 грн. 74 коп. - штраф (процентна складова).

Просить стягнути з відповідача на їх користь вказану суму заборгованості в розмірі 45098 грн. 45 коп. та понесені судові витрати.

Представник позивача до суду не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю належними доказами факту укладення кредитного договору від 18.02.2007 року та видачі кредитних коштів. Крім того, просив застосувати термін позовної давності. Проти розгляду справи за відсутності представника банку не заперечував.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти розмірі 4550 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі ст. 203 ЦК України Волевиявлення учасника права чину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що 18.02.2007 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Разом з тим, у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України доказів щодо укладення 30.06.2006 року зазначеного кредитного договору з відповідачем (оригіналу чи копії договору) до позовної заяви та під час подальшого розгляду справи позивачем суду представлено не було.

А надані до позову розрахунок заборгованості, довідка про зміни умов кредитування, умови та правила надання банківських послуг, копія паспорту відповідача, не є належними та допустимими доказами укладення між сторонами кредитного договору в передбаченому законом порядку та виконання банком вимог ст.1054 ЦК України.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що про обставини укладення з банком кредитного договору б/н від 18.02.2007 року відповідачу нічого не відомо.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с.9) їй було надано споживчий кредит, кредитний ліміт становив 4550 грн., кретний ліміт змінювався (а.с.8) до 8200 грн. ОСОБА_1 була надана кредитна картка, строк дії картки до 09.2008 року (а.с.9об). В номері картки мають місце зачеркування, які банком не оговорені. Дані про видачу нової картки відсутні. З наданого розрахунку заборгованості вбачається рух коштів після листопада 2008 року, останній платіж виконано 21 січня 2009 року (а.с.6)

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Судом встановлено, що кредитним договором б/н від 18.02.2007 року передбачено термін договору 12 місяців, тобто з моменту закінчення терміну дії кредитного договору та проведення останнього платежу по кредитному договору до часу звернення позивачем до суду пройшло більше трьох років.

Згідно зі ч.4.ст. 267 ЦК України - сплив термін позовної давності, про застосуванні якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмовленні у позові.

Зважаючи на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, суд застосовує термін позовної давності, а за таких обставин позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.11,60,,208,209,213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На рішення суду протягом десяти днів може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя Л.Ф.Войнаренко