Справа № 308/7256/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.03.2017 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та міського відділу ДВС Ужгородського МРУЮ про звільнення майна з-під арешту,-
Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про звільнення майна з-під арешту.
Водночас суд констатує, що належним відповідачем є Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, а не міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, у звязку з реорганізацією останнього.
Зазначає, що 12.12.2012 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (ОСОБА_3М.) в рамках ВП № 34468439 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно ОСОБА_1, в тому числі й на вищевказане іпотечне майно. 23.07.2010 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (ОСОБА_3М.) в рамках ВП № 20416381 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_1, в тому числі й на вищевказане іпотечне майно. 23.07.2010 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (ОСОБА_3М.) в рамках ВП № 20402133 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_1, в тому числі й на вищевказане іпотечне майно.
Вказує, що в даному випадку договір іпотеки був укладений 23.08.2007 року, а постанови про арешт майна винесені в 2010-2012 роках, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями.
Також зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.04.2013 року по справі № 712/7579/12 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на вищевказаний предмет іпотеки з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» повноважень на укладення від імені власника договору купівлі-продажу з будь-яким способом з третьою особою покупцем. Відтак, вищенаведені арешти унеможливлюють виконання даного рішення суду.
З посиланням на вищевикладене, а також на підставі поданої до суду 02.02.2017 року заяви про уточнення позовних вимог, представник позивача просить суд звільнити з-під арештів, накладених державними виконавцями МВ ДВС Ужгородського МРУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної в рамках ВП № 34468439 від 12.12.2012 року, постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної в рамках ВП № 20416381 від 23.07.2010 року, постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної в рамках ВП № 20402133 від 23.07.2010 року, нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1, а саме: 3-кімнатну квартиру, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська)АДРЕСА_1, та стягнути з відповідача ОСОБА_1 судові витрати.
У дане судове засідання представник позивача не зявився, однак згідно з прохальною частиною позовної заяви в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Крім того, 22.03.2017 року представник позивача подав заяву в якій просить розглянути справу без участі представника ПАТ КБ «Приватбанк».
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.04.2013 року у справі № 712/7579/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKМОGІ від 23.08.2007 року, в розмірі 426798,13 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 66,30 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Перемоги, 149/112, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 23.08.2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: м. Ужгород, вул. Перемоги, 149/112 зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Також, судом встановлено, що 23.07.2010 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (ВП № 20416381). 23.07.2010 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (ВК № 20402133). Крім того, 12.12.2012 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 (ВК № 34468439).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин 1 і 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст. 41 Закону України «Про іпотеку», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, примусова реалізацію майна, що знаходиться в іпотеці без відповідного судового рішення про звернення стягнення на це майно або виконавчого напису нотаріуса порушують норми чинного законодавства, зокрема положення ст. ст. 33, 41 Закону України «Про іпотеку» та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-28цс15; від 27 квітня 2016 року у справі №6-54цс16; від 27 квітня 2016 року у справі № 6-103цс16.

За змістом вказаних постанов, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, лише у разі наявності таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягування на заставлене майно боржника може бути звернуто в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Тобто, зазначені норми закону передбачають можливість задоволення вимог кредитора, які не забезпечені заставою/іпотекою, проте за певних умов, визначених наведеною вище нормою права.

Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, роз'яснює заставодержателю право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але має довести, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмета застави.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № MKMOGI від 23.08.2007 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 по кредиту станом на 12.07.2016 року становить 885816,65 грн.

З наведеного вище можна зробити висновок, що існуючі на даний час арешти унеможливлюють реалізацію банком своїх законних прав як іпотекодержателя щодо арештованого майна.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, право застави виникає з моменту укладення договору застави.

Як встановлено судом право іпотеки у позивача ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 23.08.2007 року, тобто раніше, ніж державною виконавчою службою було накладено арешти, в тому числі і на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки 3-кімнатну квартиру, загальною площею 66,30 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська)АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

Крім того, згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувача, які не є заставодержателями.

Арешти заставленого майна порушують пріоритетне право ПАТ КБ «Приватбанк» як заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

З урахуванням вказаного, оцінивши в сукупності наведені докази, суд вважає, що позов є підставним, а тому позовні вимоги слід задовольнити та звільнити з-під арештів нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1, а саме: 3-кімнатну квартиру, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська)АДРЕСА_1, накладені державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ на підставі: постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної в рамках ВП № 20416381 від 23.07.2010 року; постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної в рамках ВП № 20402133 від 23.07.2010 року; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної в рамках ВП № 34468439 від 12.12.2012 року.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати в частині стягнення судового збору слід покласти на відповідача ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 88, 209, 212-215, 223, 224-226, 233, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 12, 33, 41 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ст. ст. 52, 54, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Звільнити з-під арештів нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), а саме: 3-кімнатну квартиру, що розташована за адресою: Закарпатська область м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська)АДРЕСА_1, накладені державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на підставі:

постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної в рамках ВП № 20416381 від 23.07.2010 року;

постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної в рамках ВП № 20402133 від 23.07.2010 року;

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної в рамках ВП № 34468439 від 12.12.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик