Справа № 489/5071/17
Провадження №2/489/2462/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум'янцевої Н.О.,

секретаря - Настенко С.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Козирєва А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», третя особа - Управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації, про встановлення відсутності зобов'язання сплати заборгованості за природний газ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення відсутності зобов'язання сплати заборгованості за природний газ перед відповідачем, яка станом на 01.09.2017 року складає 3993 грн. 56 коп., оскільки заборгованість відсутня.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Від третьої особи надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного.

ОСОБА_3 посилається на те, що актом звірки фактичних показників лічильника газу та суми заборгованості до товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут» станом на 07 липня 2017 року встановлена переплата в сумі 8188 грн. 39 коп.

Водночас, листом Управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації від 23.10.2017 року позивача повідомлено, що по її особовому рахунку НОМЕР_1 станом на 01.09.2017 року є заборгованість з оплати за природний газ в сумі 3993 грн. 56 коп.

Позивач посилається на відсутність заборгованості, а тому просить суд встановити відсутність зобов'язання сплати заборгованості за природний газ перед відповідачем.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, захист цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

При цьому наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації.

Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність визначення заборгованості за використаний природний газ.

Способу захисту права, який обрала позивачка, не передбачено чинним цивільним законодавством в якості способу захисту прав у розумінні ст. 16 ЦК України.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України який в ухвалі від 23 лютого 2011 року в справі №6-26441св09 дійшов до висновку, що оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за використаний природний газ та збитків, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Посилання позивача може бути запереченням у разі пред'явлення до неї позову про стягнення з неї заборгованості, однак таких позовних вимог до неї не заявлено.

Враховуючи відсутність такого способу захисту прав позивача як встановлення відсутності будь-якого зобов'язання та зважаючи на не доведеність позивачем наявності порушеного права, позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», третя особа - Управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації, про встановлення відсутності зобов'язання сплати заборгованості за природний газ - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва