Справа № 461/4899/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/3384/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_5, орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання заповіту недійсним,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт своєї матері ОСОБА_7 від 18.05.2009 року, складений на користь рідного брата позивача ОСОБА_8 щодо спадкування 3/4 частин квартири №13 в будинку №11 на вул.Вітовського у м.Львові, посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстровим №5-904, з тих підстав, що було відсутнє добровільне волевиявлення матері на складання такого заповіту, посвідчення заповіту відбулось всупереч її волі, на неї відповідачем чинився психічний примус та обман з використанням її хворобливого стану, внаслідок якого вона не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, була інвалідом першої групи по зору, який втратила під час другої світової війни, та потребувала постійного стороннього догляду, у звязку з чим розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №256 від 20.03.2002 року її піклувальником та опікуном належного їй майна було призначено третю особу ОСОБА_5, який є сином позивача та внуком спадкодавця. Крім того, як на підставу для визнання заповіту недійсним покликалась на порушення форми та порядку посвідчення цього одностороннього правочину.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.04.2017 року, з урахуванням внесеного ухвалою цього суду від 15.08.2017 року виправлення описки в резолютивній частині повного тексту рішення, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_7 від 18.05.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстровим №5-904.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15.08.2017 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03.04.2017 року оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що спадкування за заповітом є пріоритетним, порівняно із спадкуванням за законом, оскільки найбільше відображає волевиявлення заповідача та відповідає його внутрішній волі. Вважає, що заповіт відповідає вимогам законодавства та внесений до Спадкового реєстру, а тому підстави для висновку про його нікчемність відсутні. Зазначає, що покійна ОСОБА_7 не могла скористатись паспортом, оскільки позивач забрала його у матері ще у 2008 році.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники судового розгляду не зявились, про час та місце розгляду справи всі були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача та третьої особи ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що оспорюваним в даній справі є заповіт від 18.05.2009 року, зареєстрований державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за №5-904, відповідно до якого ОСОБА_9 заповіла належні їй на праві власності 3/4 частини квартири №13 в будинку №11 на вул. Вітовського у м. Львові своєму синові ОСОБА_4

З тексту заповіту встановлено, що у звязку з тим, що заповідач не могла сама прочитати текст заповіту та підписати його, заповіт був посвідчений згідно зі ст.1253 ЦК України у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та підписаний на її прохання ОСОБА_12

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є дітьми спадкодавця ОСОБА_9, яка померла 28.03.2016 року.

Обоє спадкоємців у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті своєї матері: позивач про прийняття спадщини за законом, а відповідач про прийняття спадщини за заповітом.

За життя, спадкодавець ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті свого чоловіка у 1995 році, постійно проживала ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з дочкою позивачем ОСОБА_2 та внуком (сином позивача) третьою особою ОСОБА_5

Спадкодавець ОСОБА_7 була визнана інвалідом першої групи по зору.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №256 від 20.03.2002 року на підставі ст.ст. 132, 138 КпШС України, ОСОБА_5 призначено піклувальником над ОСОБА_7 та опікуном належного їй майна.

З наданого відповідачем суду оригіналу оспорюваного заповіту, який міститься на а.с.227 т.1 разом із витягом про його реєстрацію в Спадковому реєстрі, встановлено, що оригінал заповіту складено на бланку серії ВМЕ №121580, на якому містяться оригінальні підписи: ОСОБА_12, яка підписалась замість заповідача, та свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були присутні при складанні заповіту, однак, посвідчувальний підпис державного нотаріуса Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та його печатка на оригіналі заповіту відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України.

У ст.1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Враховуючи те, що оспорюваний заповіт не посвідчений нотаріусом (на оригіналі заповіту, який надав відповідач суду, відсутній підпис та печатка нотаріуса), а відтак, заповіт складений з порушенням вимог закону щодо його посвідчення, особу спадкодавця встановлено на підставі посвідчення інваліда, а не паспорту, що теж є порушенням вимог закону (п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №20/5), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його нікчемність, оскільки такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального закону, який регулює спірні правовідносини (ст.ст.215 ч.2, 1257 ч.1, 1247 ч.3 ЦК України), а також розясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеним в постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.17) та в постанові від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п.7).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_13