Справа № 445/1046/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.

секретаря судового засідання Притули І.В.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири, в обґрунтування якого зазначає, що її батьки ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. В січні 1999 шлюб між ними за рішенням суду було розірвано, однак актового запису про розірвання шлюбу внесено не було, батьки фактично продовжували проживати разом та вести спільне господарство. В грудні 1999 року батьки придбали за договором-купівлі продажу квартиру, що знаходиться за адресою: Львівська область, Золочівський район, м. Золочів, вул. Шухевича, 6/1. Вказана квартира була набута за спільні кошти подружжя та оформлена лише на імя її батька ОСОБА_3 ЇЇ матір ОСОБА_7 проживала у спірній квартирі до дня своє смерті 17.12.2016 року. За життя мати склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй. Вона вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може реалізувати свої спадкові права, оскільки в правовстановлюючих документах власником квартири вказано лише відповідача ОСОБА_3, оригіналів документів на квартиру відповідач їй не надає. Зазначає, що квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя, її матері належала ? частина вказаної квартири, зазначена частка є обєктом спадкування, а тому повинна належати їй, як спадкоємиці за заповітом.

В судове засідання позивач не зявилась, причин своєї неявки не повідомила.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просять таку задовольнити. Додатково пояснили, що в січні 1999 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано лише формально, фактично сторони одразу примирились та продовжували проживати разом. До органів РАЦСу жодна із сторін шлюбу не зверталась, актовий запис про розірвання шлюбу не вносився. Протягом життя ОСОБА_7 та ОСОБА_3 працювали, до купівлі квартири займались вигодівлею телят, яких згодом продавали, що і приносило їм певні доходи. Окрім цього, перед придбанням квартири, ОСОБА_7 їздила на роботу до ОСОБА_8, перебувала там у період до 90 днів, однак протягом цього часу заробила певну суму коштів, які також були витрачені на придбання житла.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, вважають його безпідставним, просять в його задоволенні відмовити. Додатково пояснили, що дійсно в січні 1999 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано. Після судового рішення актовий запис про розірвання шлюбу не вносився, подружжя продовжувало проживати разом та вести спільне господарство. До розірвання шлюбу він із дружиною та позивачкою проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, де вели підсобне господарство. ОСОБА_7 до 1996 року працювала швеєю, в подальшому звільнилась, на момент придбання спірної квартири не працювала. Наприкінці 1990-х років вона дійсно їздила на роботу до ОСОБА_8, однак пробула там менше 90 днів, оскільки не мала відповідної візи, зароблені нею кошти не були значними та на купівлю квартири не використовувались. Відповідач вказав, що до 1996 року працював на посаді провідника поїзду, в подальшому був звільнений за власним бажанням, отримував допомогу по безробіттю. Подружжя вело підсобне господарство, за рахунок якого вони і жили, зароблених коштів вистачало лише на власне утримання, а не на придбання квартири. В жовтні грудні 1999 року ОСОБА_3 отримав у спадок значну суму коштів, а саме 20 000,00 доларів США та 8 000.00 фунтів стерлінгів, оскільки у нього помер дядько, який постійно проживав на той час у Великій Британії. Кошти були виплачені відповідачу на рахунок, що був відкритий у банківській установі в жовтні 1999 року, одразу після цього він прибав спірну квартиру. Вказує, що його сімя не мала фінансової можливості придбати квартиру, така була куплена ним лише завдяки отриманим спадковим коштам. Іншу частину спадщини він використав для купівлі меблів та інших речей. Залишок коштів, а саме 13 200,00 доларів США він поклав на депозит у відділенні ВАТ Укрексімбанк», які досі там знаходяться. Зазначає, що позивач є його єдиною донькою, інших спадкоємців у нього не має. Усе своє майно він заповів їй, про що склав відповідний заповіт. Однак, в звязку з напруженими стосунками, що виникли між ним та позивачем, не має наміру за життя оформляти спірну квартиру чи її частину на доньку, бажає, щоб така належала їй вже після його смерті.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається із витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.05.2017 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, дошлюбне прізвище Романишин, перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 Шлюб між ними було укладено 06.09.1986 року, актовий запис №15.

Відомостей про розірвання вказаного шлюбу витяг не містить.

Позивач ОСОБА_5 народилась 06.05.1982 року, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12.01.1999 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано.

В судовому засіданні сторони визнали той факт, що після вказаного судового рішення ОСОБА_7 та ОСОБА_3 фактично примирились, проживали разом, актовий запис про розірвання шлюбу до книги реєстрації актів цивільного стану внесеним не був.

З договору купівлі-продажу квартири, вбачається, що такий було укладено з одного боку ОСОБА_9, ОСОБА_10, та з другого боку ОСОБА_3, 20.12.1999 року, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_11, зареєстрований у реєстрі за №3946.

Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_3 набув у власність квартиру, що знаходиться за адресою: Львівська область, Золочівський район, м. Золочів, вул. Шухевича, 6/1, вартість квартири визначено у розмірі 14 232,00 грн., які повністю сплачені покупцем перед оформленням договору.

Згідно даних будинкової книги на зазначену квартиру, в такій були зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 При цьому, остання зареєстрована у квартирі з 19.05.2009 року.

ОСОБА_7 померла 17.12.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №448687.

Із матеріалів витребуваної судом спадкової справи №168 від 28.12.2016 року, вбачається, що така була відкрита приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 до майна померлої ОСОБА_7

Згідно копії заповіту, що міститься в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно доньці ОСОБА_5, тобто позивачу у справі.

ОСОБА_5 вчасно звернулась за прийняттям спадщини, що підтверджується її заявами від 28.12.2016 року.

Як вбачається з довідки № англ.74/98/ІВ від 13.04.2017 року, виданої Українською іноземною юридичною колегією, з 1998 року по 1999 рік в провадженні Укрінюрколегії перебувала справа про спадщину ОСОБА_12, померлого в Англії. Одним із спадкоємців за заповітом був ОСОБА_3, належні спадкові кошти були перераховані йому 21.10.1999 року на рахунок в ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в розмірі 22 042,05 доларів США та 20.12.1999 року у розмірі 8 930,13 англійських фунтів стерлінгів.

Згідно копій трудових книжок ОСОБА_7 та ОСОБА_3 такі були працевлаштованими до 1996 року, на момент придбання спірного житла не працювали. До 1996 року, ОСОБА_7 працювала на посаді швеї, ОСОБА_3 на посаді провідника пасажирського потягу.

За період з 01.01.1999 року і по даний час, у філії ВАТ «Укрексімбанк» на імя відповідача було відкрито депозитні рахунки, зокрема перший з них 15.02.2000 року на який внесено 13 200,00 доларів США, в подальшому вказаний рахунок неодноразово пролонговувася.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Водночас, оскільки спірне майно набуте ОСОБА_3 ще у 1999 році, до цих правовідносин слід застосовувати вимоги Кодексу про шлюб та сімю України, в редакції чинній на момент купівлі квартири.

Так, згідно вимог ст. 44 КпШС України, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів цивільного стану.

Тобто, на момент набуття відповідачем квартири, шлюб між ним та ОСОБА_7 припиненим не був. Даного факту сторони і не оспорюють.

За приписами ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, навіть за умови, що один із подружжя не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному із подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Нормами ст. 179 ЦПК України передбачено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно правових позицій, що викладені Верховним судом України у постановах № 6-2641цс15 від 16.05.2015 року, №6-612цс15 від 01.07.2015 року, №6-2333цс15 від 25.11.2015 року та ін., за наслідками перегляду судових рішень, внаслідок неоднакового застосування судами одних і тих же норм матеріального та процесуального права, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

За приписами ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Підстав відступати від вказаних правових позицій, при вирішенні даного спору, суд не вбачає.

Доказів набуття спірного майна за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_7 позивачем та її представниками не надано, в матеріалах справи такі відсутні, як і доказів отримання ними будь-яких доходів до набуття майна, які дозволяли б це майно придбати.

Натомість, із представлених відповідачем документів вбачається, що спірна квартира була придбана ним протягом двох місяців з дня отримання у спадок грошових коштів у розмірі 22 042,05 доларів США та вдень отримання спадку у розмірі 8 930,13 англійських фунтів стерлінгів.

Твердження представників позивача, що успадковані кошти відповідачем з рахунків не отримувались та на купівлю спірної квартири не використовувались, а одразу були переведені на депозитний рахунок, спростовуються наданою ПАТ «Укрексімбанк» та дослідженою в судовому засіданні інформацією, згідно якої депозитний рахунок ОСОБА_3 відкрито в даній банківській установі лише 15.02.2000 року, а сума внеску на депозитний рахунок була вдвічі меншою за отриманий спадок.

Аналізуючи зібрані та досліджені у справі докази, у суду не виникає сумнівів, що спірна квартира придбана ОСОБА_3 за кошти, які були отримані ним у спадок.

Відтак, оскільки майно придбане хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти відповідача, спірна квартира не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_3

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлений позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 15, 16, 1216-1218 ЦК України, ст. 22, 24, 28 КпШС України, ст. 3, 10, 11, 57, 60, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області, шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_13