печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючий суддя Литвинова І. В., при секретарі Бажан О.А., розглянувши подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мєдвєдєва О.В. про тимчасове обмеження у праві ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2016 до суду надійшло вищевказане подання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що було передано судді 20.03.2017.

У поданні вказано, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 51167171 з виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2013 № 201/138/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 13 134 350, 31 доларів США (тринадцять мільйонів сто тридцять чотири тисячі п'ятдесят доларів США 31 цент) заборгованості за кредитним договором № 21/08В від 25.06.2008 р., що складається з: простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 10.429.860, 00 доларів США; пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 797.241, 35 доларів США; 3% річних нарахованих на суму простроченого кредиту у розмірі 159.012, 62 доларів США; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1.690.742,39 доларів США; пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 36.970, 64 доларів США; 3% річних нарахованих на суму прострочених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20.523, 31 доларів США.

Державний виконавець вказав, що станом на 10.03.2017 боржник ухиляється від добровільного виконання своїх зобов'язань та рішень в цілому, та зокрема, у встановлені законодавством строки сума боргу не сплачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Частиною 2 ст. 377-1 цього Кодексу передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання державний виконавець не з'явився, про місце і час судового засідання повідомлявся належним чином.

Державний виконавець вказав у поданні, що боржник ухиляється від добровільного виконання зобов'язань та рішень в цілому при примусовому виконанні виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2013 № 201/138/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 13 134 350, 31 доларів США (тринадцять мільйонів сто тридцять чотири тисячі п'ятдесят доларів США 31 цент) заборгованості за кредитним договором № 21/08В від 25.06.2008 р., що складається з: простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 10.429.860, 00 доларів США; пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 797.241, 35 доларів США; 3% річних нарахованих на суму простроченого кредиту у розмірі 159.012, 62 доларів США; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1.690.742,39 доларів США; пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 36.970, 64 доларів США; 3% річних нарахованих на суму прострочених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20.523, 31 доларів США.

З копій матеріалів виконавчого провадження, що надані суду разом з поданням про тимчасове обмеження виїзду за межі України, відсутні докази отримання ОСОБА_3 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, тощо.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. З ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням. Таких доказів суду не надані.

Державним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов'язання, але не робить цього з неповажних причин.

Власне посилання на наявність боргу за виконуваним судовими рішеннями не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов'язання і не може бути підставою для обмеження у праві виїзду за межі України його керівника.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подання необґрунтоване, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок обмеження виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст.377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мєдвєдєва О.В. про тимчасове обмеження у праві ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І. В. Литвинова