Справа № 355/256/17
Провадження № 2/355/206/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про примусове виселення за неможливістю спільного проживання та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про примусове виселення за неможливістю спільного проживання та зняття з реєстрації.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони як позивачі у відповідності до Свідоцтва про право власності мають у спільній частковій власності по 1/2 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по вул. Паркова, 25 в селищі Баришівка, Київської області.

Відповідач по справі ОСОБА_3 є їхнім спільним сином, а тому вони, як власники спірного будинку дозволили йому проживати у будинку та здійснити в ньому реєстрацію. Але не зважаючи на вказані факти, відповідач вважає себе власником спірного житла, нав,язуючи свої власні правила співіснування, де із застосуванням фізичної сили викинув свого батька власника 1/2 частини будинку на вулицю, збудувавши йому на городі із дощок житло. Тривалий час відповідач знущається над своїм батьком, застосовуючи фізичну силу та психологічний тиск, Підбурювачем його таких дій є його дружина ОСОБА_4. Останнім часом поведінка відповідачів значно погіршилась. ОСОБА_2 живе у страху. З метою припинення протиправних дій позивачі неодноразово зверталися з заявами до Баришівського відділення поліції. Однак і після цього відповіддачі продовжують створювати нестерпні умови життя та не допускають ОСОБА_2 до власного будинку. За таких обставин спільне проживння з відповідачами в одному будинку є неможливим, а їх реєстрація позбавляє позивачів права не лише вільно розпоряджатися власним майном, а й проживати у власному будинку, побоюючись за власне життя. Тому для захисту своїх прав, гарантованих Конституцією України і вирішення питання про примусове виселення та зняття з реєстрації їх сина ОСОБА_3 та невістки ОСОБА_4, вони змушені звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд примусово виселити та зняти з реєстрації її сина ОСОБА_3 та невістку ОСОБА_4 з житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності по 1/2 частині у неї та ОСОБА_2 по вул. Паркова, 25 в селищі Баришівка, Київської області. Окрім того зазначила, що вона в цьому будинку не проживає, а має квартиру за №69 в селищі Баришівка по вул. Софіївська, буд. 22. Із колишнім своїм чоловіком позивачем по даній справі ОСОБА_2 вона розлучилася біля 20 років і тому проживають окремо. В будинку по вул. Паркова, 25 проживає ОСОБА_2, якому немає доступу, а ні до газової плити, а ні до води. Син ОСОБА_3 провокує сварки, викликає поліцію. В її 1/2 частині будинку проживає із своєю сімєю їх спільна з ОСОБА_2 дочка ОСОБА_5. Син з невісткою проживають за цією адресою сімнадцять років і стільки ж не проживав у будинку ОСОБА_2, так як проживав з другою жінкою, а три роки тому повернувся додому і почались сутички з сином. Вона не була свідком сварок між сином та батьком. В свою квартиру по вул. Софіївська в селищі Баришівка ОСОБА_1 колишнього чоловіка ОСОБА_2 прийняти не збирається. Син їй шкоду не робив і вона в принципі не зацікавлена його виселити з будинку. Їх дочка ОСОБА_5, яка проживає в іншій половині батьківського будинку підтримує сторону позивачів і у ОСОБА_1 є ключі від частини будинку, в якій проживає дочка. Житловий будинок в установленому законом порядку не розділений на двохквартирний. Син з невісткою проживають в кімнаті, яка називається «зала» та займає добудоване ним приміщення веранду з кухнею та санвузлом.

Позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що його син ОСОБА_3 прописаний у будинку №25 по вул. Паркова, в селищі Баришівка від народження. З 2003 року по 2013 рік позивач у спірному будинку не проживав, а жив із співмешканкою ОСОБА_7 в її будинку в селищі Баришівка. Сину він допомагав будувати веранду до будинку. ОСОБА_8 проводив освітлення, воду, газ та проживає в 1/2 частині будинку із своєю дружиною ОСОБА_4. На кожну половину будинку встановлені два лічильники. Договір на сплату комунальних послуг на половину будинку оформлено на сина і він 15 років сплачує комунальні послуги. Коли ОСОБА_2 повернувся додому від ОСОБА_7 то син ОСОБА_8 виділив йому окрему кімнату, та сказав: «ось тобі кімната живи». ОСОБА_2 має ключі від будинку та свою кімнату. Воду, світо, газ син не перекриває і він користується цими благами. Дочка ОСОБА_5 його теж не виганяє з будинку, і у нього з нею хороші відносини. Вони з позивачкою мають наміри подарувати дочці спірний житловий будинок, виселивши сина з невісткою. Два роки тому син його побив, так як позивач був пяний.

Представник позивачів ОСОБА_9 пояснила суду, що заявлений до суду позов є доведеним. Батьки відповідача ОСОБА_10 являються співвласниками житлового будинку по вул. Паркова, 25 в селищі Баришівка. ОСОБА_2 створив нову сім,ю і пішов проживати до іншої жінки, а сину дозволив проживати в будинку, але з часом повернувся проживати в будинок. Представник позивачів вважає, що немає значення з чиєї сторони виникали сварки. Син створив такі умови, що батько, як особа похилого віку не може повернутись до будинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та пояснив суду, що позивачі ОСОБА_1І та ОСОБА_2 його батьки. Мати ОСОБА_1 розлучилась з батьком ОСОБА_2І,. так як він зловживав спиртними напоями. І по тій же причині його вигнала із свого будинку його співмешканка. До того часу поки батько від співмешканки не повернувся до будинку, у ОСОБА_3 із сестрою ОСОБА_5 були нормальні відносини. Відповідач по проханню батька прийшов проживати у цей будинок з дружиною і живуть вже більше 15 років. Він вкладав у добудову будинку та ремонт всі свої гроші, так як батько говорив йому: «робіть що хочете, так як йому будинок не потрібний». Якби батько це не говорив, то він, як син ніякі зміни по добудові будинку не проводив. Батька він не бив ні разу, а коли батько приходить додому в нетверезому стані то сам чіпляється битись і він викликав з цього приводу дільничого інспектора. Навпаки батько наймав таких самих, як сам осіб в нетверезому стані, щоб ті били відповідача. Якби батько не приходив додому в нетверезому стані та щоб не сварився, то відповідач не викликав би працівників міліції (поліцію). ОСОБА_3 не перешкоджає батьку проживати в цій частині будинку, де він проживає з дружиною ОСОБА_4. Він навпаки виділив батьку окрему кімнату і той користується всіма комунальними послугами. Справа в тому, що батько вирішив подарувати дочці 1/2 частину будинку, а він як син є зайвим у будинку. Іншого, якого-небудь житла, куди він з дружиною могли піти і проживати немає.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та пояснила суду, що вона з чоловіком ОСОБА_3 раніше проживали на квартирі. До них прийшов батько ОСОБА_8 ОСОБА_2, та запропонував перейти жити в будинок по вул. Паркова, 25 в селищі Баришівка. В другій половині будинку проживає сестра чоловіка з сімєю. ОСОБА_8 допомагав сестрі та доглядав її дітей. Свекра ніхто з будинку не виганяв, навпаки свекор, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, кидався битися та виганяв її, як невістку з будинку і вона спала у чоловіка на роботі. Добудову до будинку вони з ОСОБА_3 робили, коли свекор жив у співмешканки та допомагав співмешканці у будівництві.

Представник відповідачів ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та пояснила, що позивача ОСОБА_2 з будинку №25 по вул. Паркова в селищі Баришівка відповідачі не виганяють. У позивача є ключ від будинку та своя кімната. Він проживає у будинку свого кума, сторожує його будинок, так як кум проживає в м. Києві. Жодного доказу про те, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди своєму батьку ОСОБА_2 проживати в будинку по вул. Паркова, 25 в селищі Баришівка немає. Сварки виникали лише тоді, коли позивач приходив додому в нетверезому стані. ОСОБА_12 ОСОБА_4 також не перешкоджає своєму свекру користуватись всіма благами в частині будинку, в якій вона проживає із своїм чоловіком. Веранда до будинку будувалась без позивача ОСОБА_2 і сама добудова перевищує площу будинку. Щодо участі іншого позивача по даній справі ОСОБА_1 то вона давно розлучилася з ОСОБА_2 із-за його пияцтва. Просить суд в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_13, пояснив суду, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і знає сторони по справі. Свідок зазначив, що ОСОБА_6 хоче дочці подарувати свою частину будинку, в якій проживає його син, так як конфліктує із сином. Свідку також відомо, що ОСОБА_2 тривалий час проживав із співмешканкою у її квартирі, а після того, як вона купила житловий будинок по вулиці, де проживає свідок, то ОСОБА_2 допомагав їй облаштовувати будинок. З яким діагнозом лікувався в лікарні ОСОБА_2, та які сварки у нього були із сином він не знає.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що позивачі по справі її батьки і з ними вона перебуває в нормальних відносинах, а з братом ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4 в поганих відносинах. Батько ОСОБА_2 не проживав в будинку 15 років. Свідок вважає, що веранду будував батько, а ОСОБА_3 йому допомагав. В середині веранди брат робив косметичний ремонт. ОСОБА_5 також пояснила, що можливо є неправильним, що брата виселяють з будинку. Брат спочатку проживав в батьківському будинку, потім в м. Яготині, після чого в селищі Баришівка проживав з дружиною на квартирі, а зараз знову проживає в будинку по вул. Паркова, 25в селищі Баришівка.

Суд, допитавши сторони по справі, заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає заявлений позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 у спірному будинку не проживає після розлучення з ОСОБА_2, та має інше житло, в якому проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 і не має бажання поділитись цим житлом з ОСОБА_2

В судовому засіданні позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведені обставини перешкоджання відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу ОСОБА_2. Сам позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні стверджував, що у нього є ключі від тієї частини будинку та окрема кімната для проживання, де проживають його син з невістко. ОСОБА_2 також пояснив суду, що з боку відповідачів немає йому перешкод у користування водою, газом та іншими благами.

Суд також звертає увагу на те, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають встановленим в судовому засіданні фактам, щодо систематичного порушення відповідачами правил співжиття з позивачем. Є абсурдним твердження в позовній заві, що ОСОБА_3 із застосуванням фізичної сили викинув свого батька власника 1/2 частини будинку на вулицю, збудувавши йому на городі із дощок житло. Сам ОСОБА_2 про такі речі в судовому засіданні не повідомляв суд.

В «уточнюючій позовній заяві» позивачі вказують, що відповідачі створюють нестерпні умови життя та не допускають ОСОБА_2 до належного йому будинку, а тому за таких умов спільне проживання з відповідачами в одному будинку є неможливим, а їх реєстрація позбавляє позивачів права не лише вільно розпоряджатися власним майном, а й проживати у власному будинку, побоюючись за власне життя. Так, позивач ОСОБА_2 не заперечує ту обставину, що вживає спиртні напої, а відповідачі стверджують, що його колишня дружина ОСОБА_1 розлучилась зі своїм чоловіком 20 років із-за вживання ОСОБА_2 спиртних напоїв. Суду також не зрозуміла позиція позивача ОСОБА_1 щодо виселення свого рідного сина з будинку, так як безпосередньо їй він та його дружина не чинять ніяких перешкод в користуванні будинком, тим більше, що вона має інше житло і не є очевидцем конфліктів батька з сином та невісткою. Встановлено, що очевидним є те, що батько ОСОБА_2 має бажання подарувати належну йому 1/2 частину житлового будинку по вул. Паркова, 25 в селищі Баришівка своїй дочці ОСОБА_5, яка теж проживає в цьому будинку.

Встановлені судом в судовому засіданні обставини та досліджені документи не свідчать на користь позивачів і не дають суду підстави для задоволення позову, так як із пояснень свідків видно, що відповідачі не чинять позивачу ОСОБА_2 та другому позивачу ОСОБА_1 перешкоди в користуванні спірним будинком. Іншого житла у відповідача немає. Суд також враховує, що відповідач ОСОБА_3 проживає в будинку з народження та фактично добудував за згодою батька до будинку веранду, сплачує на протязі 15 років комунальні послуги за 1/2 частину будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із практики Верховного Суду України про розгляд даних спорів та з того, що неприязні відносини батька до сина, пов,язані із вживанням позивачем ОСОБА_2 спиртних напоїв.

Суд вважає, що причина, по якій позивачі хочуть позбавити відповідачів права користування житловим будинком є не поважною і пов,язані такі наміри з бажанням подарувати 1/2 частину будинку дочці, яка вже користується іншою 1/2 частиною будинку. Будинок не є двох квартирним, а кошти витрачені відповідачами на добудову будинку, позивачами не враховуються.

Встановлене судом підтверджується:

- ксерокопією паспорта ОСОБА_1, серії СМ №525167 від 14.05.2003 року;

- ксерокопією паспорта ОСОБА_2, серії СМ № о97939 від 10.06.1999 року;

- ксерокопією свідоцтва №1684 про право особистої власності на житловий будинок від 26.03.1982 року;

- ксерокопією свідоцтва про народження ОСОБА_3, який народився 25.05.1969 року, серія 1-АВ №375322 від 05.07.1969 року;

- ксерокопією свідоцтва про право власності від 11.04.2001 року про право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку в смт. Баришівка по вул. Паркова, 25, Київської області;

- витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2003 року. де ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками 1/2 частки кожний житлового будинку по вул. Паркова, 25 в селищі Баришівка;

- ксерокопією будинкової книги по вул. Паркова в селищі Баришівка про реєстрацію в ньому мешканців;

- довідкою №451 від 20.02.2017 року Баришівської селищної ради про належність будинку №25 по вул. Паркова в селищі Баришівка Київської області та про реєстрацію в ньому осіб;

-іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 405 ЦК України Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 157 ЖК України Членів сім,ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 16.01.2012 року, номер рішення 21355282 в справі номер 6-57цс11, «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред,явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісновідсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою». У вказаній вище Постанові також зазначено, що «вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства».

В силу ст .7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заявиособи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користуванняжитловим приміщенням.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», При вирішенні спорів про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4 на законних підставах, та не ведуть якусь антигромадську поведінку, не порушують правила співжиття і не роблять неможливим для власників житла ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживання з ними в одному будинку, а тому вимоги позивачів, які викладені в позовній заяві являються не обгрунтованими та не базуються на законі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 379, 386, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 116, 157, 167 ЖК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами ЖК України», суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні позову про примусове виселення за неможливістю спільного проживання та зняття з реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку №25 по вул. Парковій в селищі Баришівка, Київської області.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_14