Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/184/17
Провадження 2/483/226/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2017 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Казанлі Л.І.

при секретарі Гречці С.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

07 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовомдо ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Парутине, вул. Паркова, буд. 20, в якому зареєстровані відповідачки. З листопада 2015 року останні за вказаною адресою не проживають. Наявність зареєстрованих осіб позбавляє його права розпорядитися своїм нерухомим майном та обмежує його права. Посилаючись на викладене, просив визнати відповідачок такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Також представник позивача просила стягнути з відповідачок на користь позивача 4 444 грн в рахунок витрат на правову допомогу.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, в якості підстав своїх заперечень зазначили, що відповідачка продовжує залишатися членом сімї позивача, а у спірному будинку не проживає через конфлікт з сімєю останнього. Крім того, вказали, що оскільки рішенням суду відповідачці присуджено грошову компенсацію за частку у спільному майні подружжя, яку до теперішнього часу їй не сплачено, вона має право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідачка ОСОБА_5 до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

Позивач є власником будинку № 20, розташованого по вул. Петровського (після зміни назви Паркова) в с. Парутине Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 жовтня 2007 року (а. с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За зазначеною вище адресою зареєстровані відповідачки, але фактично не проживають там з листопада 2015 року, що підтверджується відповідними актами обстеження житла позивача (а. с. 13, 14) та не оспорюється відповідачкою та її представником.

Разом із тим, відповідачка та її представник в якості правового підґрунтя своїх заперечень посилаються на положення ст. 162, 163 ЖК України, проте норми зазначених статей регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду і тому застосуванню при вирішенні цієї справи не підлягають. Зважаючи на фактичні обставини справи, а саме те, що житло позивача є обєктом приватної власності, спірні правовідносини в даному випадку повинні врегульовуватися нормами ЦК України, який містить спеціальну норму для визнання членів сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави поширювати положення ч. 2 ст. 405 ЦК України і на тих членів сімї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що відповідачкою та її представником у судовому засіданні не доведено за допомогою належних, допустимих та беззаперечних доказів того факту, що відповідачки не проживають у спірному житлі з поважних причин через конфлікт з родиною позивача.

Посилання представника відповідачки на те, що остання має право користування спірним житловим приміщенням, з урахуванням рішення Очаківського міськрайонного суду від 31 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, відповідно до якого на її користь стягнуто грошову компенсацію за частку майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, не можуть бути взяті до уваги оскільки вказане рішення набрало законної сили і відповідач набув право власності на всі обєкти спільної сумісної власності подружжя, а ОСОБА_3 на право одержання грошової компенсації вартості частки цих обєктів.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачки за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Парутине, вул. Паркова, буд. 20, фактично не проживають більше одного року, а також те, що наявність зареєстрованих осіб позбавляє позивача права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов останнього таким, що підлягає задоволенню.

Також у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачок на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.

Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога представника позивача про стягнення з відповідачок витрат на правову допомогу, оскільки суду не надано розрахунки на підтвердження таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 209, 212-215, 226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Парутине, вул. Паркова, буд. 20.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 320 (триста двадцять) гривень судового збору з кожної.

У задоволенні вимоги про стягнення з відповідачок витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення рішення, у той же строк з дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: