Справа № 466/4498/12 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/186/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
Провадження № 22-ц/783/520/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року, апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

25 травня 2012 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовував тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 30 червня 2001 року.

У шлюбі набули майно, зокрема, 05 жовтня 2006 року вони придбали автомобіль марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., а в 2011 році ними було придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Також у шлюбі за спільні кошти були придбані меблі, електроосвітлювальні прилади, побутова техніка та предмети домашнього вжитку.

Для придбання рухомого та нерухомого майна, крім спільних коштів подружжя, частково були залучені його особисті кошти, зокрема, від продажу належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_4 був придбаний автомобіль Daewoo Nexia, а від продажу квартири по АДРЕСА_3, ним та ОСОБА_2 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

З урахуванням уточнених вимог від 05 лютого 2013 року, 24 грудня 2014 року, 24 лютого 2016 року ОСОБА_4 просив:

визнати, що частка в розмірі 23/50 легкового автомобіля Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.НОМЕР_1 є його особистою власністю;

визнати, що частка 27/50 легкового автомобіля Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.НОМЕР_1 є спільною власністю його та ОСОБА_2, кожному в якій належить по 27/100 частки;

визнати, що частка, яка належить йому у легковому автомобілі Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.НОМЕР_1 становить 73/100;

передати йому у приватну власність легковий автомобіль марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.НОМЕР_1, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 12960 гривень за належних їй в автомобілі 27/100 частки;

визнати, що частка 11/100 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 є його особистою власністю;

визнати, що частка 89/100 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 є спільною власністю його та ОСОБА_2, кожному в якій належить по 89/100 частки;

визнати, що частка, яка належить йому у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 становить 111/100;

визнати, що майно яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_2, а саме: меблі в прихожій кімнаті; кухонні меблі; шафа купе в спальній кімнаті; ліжко двоспальне з матрацом; карниз у вітальні; карниз в кухні; тумба з дзеркалом; килим на підлогу; диван; кухонний стіл, кухонна лавка і дві табуретки; тумбочка в спальній кімнаті; бра 2 шт., диван кутовий; стіл розсувний; стіл журнальний; тумба під телевізор; телевізор; пральна машина марки «BOSCH» класік, ноутбук марки «LENOVO» є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 і частка кожного з них становить по ? (т.1 а.с.71-75; 255-258; т.2 а.с.102-104).

05 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовувала тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 30 червня 2001 року.

Після одруження, за взаємною згодою, вони поселилися як сім»я в кімнаті АДРЕСА_5 і проживали там до 30 червня 2006 року.

У цей період вона разом з відповідачем здійснювали догляд за пристарілими тіткою ОСОБА_4 та її чоловіком, які проживали за адресою: АДРЕСА_6, причому, більшість робіт виконувала саме вона як жінка та лікар.

Після смерті тітки вони з ОСОБА_4 зробили ремонт цієї квартири і вселилися в неї.

Весь час вона працювала лікарем-цитологом на півтори ставки, мала дошлюбні заощадження, її дядько проживав у США і допомагав її матеріально.

Натомість ОСОБА_4 працював водієм швидкої допомоги, його заробітна плата була невисокою, і він з цієї зарплати ще допомагав своїм дітям від першого шлюбу (донці і синові, який навчався стаціонарно у ВУЗі, стипендії не мав), тому приносив до дому для потреб сім»ї незначні суми грошей.

Так як тітка ОСОБА_4 анулювала складений раніше заповіт на її чоловіка і свою частку заповіла племіннику з Тернополя, то ОСОБА_4 заявив її, що не зможе вселитися у квартиру і зобов»язав її здійснювати догляд за його іншою тіткою - ОСОБА_6, яка проживала у АДРЕСА_3. Тому вона здійснювала догляд і за нею. Після смерті ОСОБА_6 квартира стала належати ОСОБА_4, однак всі витрати по оформленню заповітів здійснювались за її рахунок.

Нею було приватизовано квартиру в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, який набув статус сімейного житла.

Відповідач заявив їй про намір продати обидві квартири по вул. Б. Хмельницького та Федьковича і подарувати його дітям, проти чого вона категорично заперечувала.

Тому було прийнято рішення придбати окреме житло в новобудові, і нею 05 березня 2010 року було укладено договір про пайову участь у будівництві будинку по АДРЕСА_2.

Для придбання цієї квартири нею надано 25 000 доларів США дошлюбних заощаджень, 6000 доларів США дала її мама, 2000 доларів США дав її брат від продажу батьківської квартири у м. Івано-Франківськ, а частину грошей дійсно дав відповідач, від продажу квартири по вул.Федьковича у м. Львові, заявивши, що решту грошей він віддав своїм дітям.

Оскільки квартира по АДРЕСА_2 потребувала ремонту, а відповідач заявив, що коштів у нього немає, вона 06 липня 2011 року продала належну їй квартиру АДРЕСА_1, виручені кошти вклала у ремонт нової квартири.

Позивач за зустрічним позовом вважала, що її частка у спірній квартирі має становити не менше 4/5, а відповідача 1/5.

Також у шлюбі ними було придбано автомобіль марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в.

Вартість автомобіля марки Daewoo Nexia, 2006 р.в., на момент його придбання, становила близько 13 000 доларів США. Для придбання автомобіля вона у 2006 році оформила кредитний договір на суму 6000 доларів США, який одноособово погасила упродовж шести місяців.

З урахуванням уточнених вимог від 10 травня 2015 року та 25 квітня 2016 року ОСОБА_2 просила:

первісний позов ОСОБА_4 задовольнити частково, її зустрічний повністю:

визнати спірну квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки Daewoo Nexia, 2006 р.в., спільним майном подружжя;

поділити спільне майно подружжя, а саме: спірну квартиру АДРЕСА_2 , відступивши від засад рівності часток подружжя і визнати за нею, право власності на 4/5 частки цієї квартири, а за відповідачем ОСОБА_4 визнати право власності на 1/5 частку цієї квартири. Дану квартиру в натурі виділити її, і вона згідна сплатити відповідачу 1/5 дійсної вартості цієї квартири.

Розділити автомобіль марки Daewoo Nexia, 2006 р.в., між нею та відповідачем, виділивши автомобіль її, а вона згідна сплатити останньому вартість його ? частки в сумі 33456,5 гривень.

Визнати її приватною власністю наступне рухоме майно:

меблі в прихожій кімнаті;кухонні меблі; шафа-купе в спальній кімнаті;ліжко з двоспальним матрацом; карниз у вітальній; карниз у кухні; тумба з дзеркалом; килим на підлогу; тумбочка в спальній кімнаті; бра 2 шт; кутовий диван; стіл розсувний;стіл журнальний: тумба під телевізор; пральна машинка «BOSCH» класік, ноутбук марки «LENOVO»;

інше майно, як-от: диван-мальтка сірого кольру; кухонний стіл, кухонну лавку і дві табуретки, а також телевізор «JVC» і всі меблі по АДРЕСА_6 спільною сумісною власністю з правом по ? частці у даному майні (т.1 а.с.56-58; т.2 а.с.24-27; 160).

Оскржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року первісний та зустрічний позов задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_4 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_2 та автомобіль марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Виділено у власність ОСОБА_2 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_2.

Виділено у власність: ОСОБА_4 меблі і майно, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_6;

ОСОБА_2 меблі і майно, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 33 451 (тридцять три тисячі чотириста п»ятдесят одну) гривню 50 коп. - половину вартості автомобіля марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Судові витрати залишено за сторонами.

У решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 2 серпня 2016 року виділено у власність: ОСОБА_4 меблі і майно, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_6, а саме набір меблів для прихожої, шафу-купе, набір меблів для кухні (виробництво Польща), мяку частину, яка складається з дивана та двох розкладних крісел бежевого кольору, зелений диван, тумбу під телевізор, люстри 4 шт., килим овальної форми, тюлі на вікна в кімнаті та кухні, карнизи, пральна машина «Канді». А також диван-малюка сірого кольору, кухонний стіл, кухонну лавку і дві табуретки, телевізор марки «JVC», які перебували у квартирі АДРЕСА_6 та після вселення у квартиру АДРЕСА_2 забрано подружжям.

ОСОБА_2 виділено меблі і майно, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_2, а саме: меблі у прихожій кімнаті, кухонні меблі, шафа-купе в спальній кімнаті, ліжко двоспальне з матрацом, карниз у вітальні, карниз у кухні, тумба з дзеркалом, килим на підлогу, тумбочка у спальній кімнаті, бра 2 шт., кутовий диван, стіл розсувний, стіл журнальний, тумба під телевізор, пральна машинка «BOSCH» класік, ноутбук марки «LENOVO».

Рішення оскаржили ОСОБА_4 та ОСОБА_2

В апеляційні скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не погоджується з рішенням в частині відмови в задоволенні його позовних вимог щодо виділення йому та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частині квартири АДРЕСА_2, в частині виділення йому у власність меблів та майна, що знадяться в квартирі АДРЕСА_6, а ОСОБА_2 меблів і майна, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_2; в частині розміру грошової суми, яка підлягає стягненню з нього на користь ОСОБА_2 за належну їй частку в легковому автомобілі марки Daewoo Nexia та в частині судових витрат.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд порушив ч.7 ст. 57 СК України, якою передбачено, що якщо у разі придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю.

При ухваленні рішення суд безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про збільшення його частки в квартирі АДРЕСА_2 на частку, яка відповідає 150 000 грн., отриманих від продажу належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3, та внесенням першого внеску в розмірі 50 000 грн.

Аналогічно безпідставно було відмовлено за збільшення частки у автомобілі, придбаного 05.10.2006 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд не зазначив, про які саме меблі і майно йдеться, не взяв до уваги, що у квартирі АДРЕСА_6 проживає сім»я його сина, які за час проживання у квартирі купляли меблі та майно. Зазначені обставини не заперечила ОСОБА_2 Просить рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рішення та додаткове рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що її частка у квартирі АДРЕСА_2 є значно більшою і повинна становити відповідно 4/5, а не 1/2 із врахуванням того, що кошти на придбання спірної квартири у березні 2010 року були її дошлюбним заощадженням. Частину коштів дав її брат, мама та подруга. Дядько, який проживав у США неодноразово передавав грошові кошти через своїх знайомих, проте суд не надав належної оцінки даним обставинам. Крім того, у липні 2011 року продала належну їй на праві приватної власності квартиру, і всі кошти від продажу були вкладені у ремонт спірної квартири, придбання меблів та предметів домашньої обстановки.

Вважає невірним висновок судової інженерно-технічної експертизи, щодо вартості спірної квартири, яка є завищена, а тому у суду були усі підстави для призначення повторної експертизи, проте суд безпідставно відмовив у задоволенні такого клопотання і ухвалив частково незаконне рішення, відмовивши у задоволенні позовної вимоги щодо виділення у натурі даної квартири.

Щодо поділу автомобіля, то зазначає, що покупцем такого, була вона, а кошти на його придбання були взяті у банку в якості кредиту, частину коштів отримала від продажу свого автомобіля «Жигулі», в подальшому від продажу автомобіля «Опель».

Не погоджується з вартістю автомобіля, яку встановив експерт, занизивши його вартість.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд також виділив ОСОБА_4 в натурі майно, яке було придбано у шлюбі, проте яке знаходиться у квартирі АДРЕСА_2, це зокрема диван-малютка сірого кольору, кухонний стіл, кухонну лавку і дві табуретки, телевізор «JVC», що суперечить основному рішенню суду.

Просить рішення та додаткове рішення скасувати та прийняти нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги ОСОБА_4, пояснення ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень у межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року скасуванню частково, додаткове рішення цього суду від 02 серпня 2016 року скасуванню з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позов суд першої інстанції виділив у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по ? ідеальній частці квартири за адресою: АДРЕСА_2, меблі та предмети домашньої обстановки, що по АДРЕСА_6, залишив у власності ОСОБА_4, а меблі та предмети домашньої обстановки, що по АДРЕСА_2 у власності ОСОБА_2

З таким висновком суду повністю погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї.

Як зазначено у ч.ч.4-5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Як зазначено у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі Постанови) поділ спільного майна здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та тс.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п.23 Постанови, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п.25 Постанови).

Як вірно установлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2001 року.

Спільних дітей від шлюбу у них не має.

25 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний згідно рішення Шевченквіського районного суду м. Львова.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами згідно акту прийому-передачі від 06 жовтня 2006 року придбано у власність автомобіль марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 55670 гривень, який було оформлено на ОСОБА_2

Для придбання даного автомобіля ОСОБА_2 оформила кредитний договір в «Укрсиббанку» на суму 6000 доларів США, що еквівалентно, на той час, 30300 гривень, який особисто погасила (т.1 а.с.75-80). Решту коштів було виручено від продажу автомобіля «Опель Кадет», який був оформлений на ОСОБА_4

Тому, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги обґрунтування ОСОБА_4 про те, що останній надав власні кошти на даний автомобіль від продажу у червні 2006 року батьківської хати. З пояснень колишнього подружжя встановлено, що автомобіль «Опель-Кадет» вони продали у вересні 2006 року, після чого, у жовтні 2006 року, ОСОБА_2 оформила кредитний договір на 6000 доларів США для придбання нового автомобіля.

З висновку судової автотоварознавчої експертизи №217/16 від 28 березня 2016 року, ринкова вартість автомобіля Daewoo Nexia, на даний час, з урахуванням огляду автомобіля станом на липень 2014 року, становить 66903 гривень.

В суді першої інстанції як позивач так і відповідач погоджувалися оплатити частку автомобіля протилежній стороні, а автомобіль залишити у власності, але жоден із подружжя не вніс кошти на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 сплатив на депозитний рахунок Апеляційного суду Львівської області 33451 гривень 50 копійок для можливості отримання даних коштів ОСОБА_2, як компенсацію половини вартості автомобіля.

ОСОБА_2 не вносила коштів на депозитний рахунок суду, а в суді апеляційної інстанції, по суті, не заперечувала проти отримання грошової компенсації за ? спірного автомобіля від ОСОБА_4

Таким чином, слід визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 в цілому.

Вирішуючи питання розподілу квартири за адресою: АДРЕСА_2, меблів та предмети домашньої обстановки у цій квартирі слід виходити із наступного.

Як встановлено в суді, сторони після одруження з 2002 року почали спільно проживати за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 працює лікарем у Львівському державному онкологічному лікувальному центрі, ОСОБА_4 водієм у КПЛОР «Львівська станція швидкої медичної допомоги».

Розмір заробітної плати ОСОБА_2 є очевидно вищим ніж заробітна плата ОСОБА_4, що стверджується відповідними довідками про їх доходи (т.3 а.с.39-54 та т.3 а.с.61-62).

На утриманні ОСОБА_4 перебували його діти від першого шлюбу, серед яких син - студент вузу.

У цей період з 2002 по червень 2005 року ОСОБА_2 як жінка та лікар здійснювала догляд за пристарілими тіткою ОСОБА_4 та її чоловіком, які проживали за адресою: АДРЕСА_6, а в подальшому долучилася до ремонту цієї квартири.

Також ОСОБА_4 за власні кошти, здійснювати догляд за іншою тіткою ОСОБА_4 - ОСОБА_6, яка проживала у АДРЕСА_3, а після її смерті взяла на себе всі витрати по оформленню даної квартири за ОСОБА_4

У відповідності до договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду «Еко-дім» №56-82-ФФБ-Л від 05 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «фінансова компанія «Еко-дім» (т.1 а.с.59-68) та акту приймання передачі від 31 серпня 2011 року квартири у 189-квартирному будинку АДРЕСА_2, корпорація будівельних підприємств «Галичартбуд» здала, а ОСОБА_2 прийняла дану квартиру (т.2 а.с.63).

Згідно п.2 акту приймання передачі та довідки ТзОВ «фінансова компанія «Еко-дім» №78 від 31 серпня 2011 року загальна сума внесена ОСОБА_8 за будівництво кв.АДРЕСА_2 становить 476341,12 гривень (т.2 а.с.62).

Згідно представлених копій квитанцій, які оформлені на ОСОБА_2 кошти за будівництво кв АДРЕСА_2 вносились з березня 2010 року по серпень 2011 року.

Як убачається з договору купівлі-продажу квартири від 04 березня 2010 року ОСОБА_4 продав належну йому квартиру АДРЕСА_3 за 150 000 гривень.

У судовому засіданні сторони визнали, що перший внесок у розмірі 50 000 гривень 05 березня 2010 року здійснено за рахунок особистих коштів ОСОБА_4 Доказів внесення ОСОБА_4 ще 100 000 гривень (його особистих коштів) у будівництво кв. АДРЕСА_2 останнім не представлено, а судом не здобуто.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи пояснення ОСОБА_2, про те, що більшість коштів від продажу ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_3 було використано останнім для допомоги своїм дітям від першого шлюбу.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 06 липня 2011 року ОСОБА_2 було продано належну їй квартиру АДРЕСА_1 за 200200 гривень (т.2 а.с.169), за які, очевидно, були виконані внутрішні оздоблювальні роботи у квартирі АДРЕСА_2 для приведення даної квартири у належний житловий стан. Використовувати зазначені кошти на інші потреби, як-от: допомога дітям, пристарілим батькам і.т.і. у ОСОБА_2 не було.

Крім того, беззаперечно установлено, що ОСОБА_2 крім заробітної плати лікаря мала дошлюбні заощадження, отримувала валютні перекази від родичів із США, отримала допомогу від рідних для придбання спірного житла, чого не було у ОСОБА_4

Тому висновок суду про те, що участь кожного з подружжя у придбанні та ремонті квартири АДРЕСА_2 є рівною не відповідає встановленим обставинам справи.

З урахуванням вищезазначених обставин частка співвласника ОСОБА_2 у спірній квартирі, на підставі ст.372 ЦК України, має бути збільшена до 2/3, а частка ОСОБА_4 буде становити, відповідно, 1/3.

Вирішуючи питання про поділ предметів домашнього вжитку та меблів, суд першої інстанції у рішенні від 30 травня 2016 року та додатковому рішенні від 02 серпня 2016 року виділив у власність ОСОБА_4 майно, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_6. Однак, як установлено, дана квартира належить на праві власності синові та дочці ОСОБА_4 від першого шлюбу і в цій квартрі проживає сім»я сина, які за час проживання купляли меблі та майно. У квартирі АДРЕСА_6 сторони проживали до березня 2011 року, після чого забрали свої речі на нову квартиру, а все що не було забрано було подаровано дітям ОСОБА_4

Отже, предметом поділу, у даному випадку, може бути майно, яка знаходиться у квартирі АДРЕСА_2, а саме: меблі у прихожій кімнаті, кухонні меблі, шафа - купе в спальній кімнаті, ліжко двоспальне з матрацом, карниз у вітальні, карниз у кухні, тумба з дзеркалом, килим на підлогу, тумбочка у спальній кімнаті, бра- 2 шт., кухонний диван, стіл розсувний, стіл журнальний, тумба під телевізор, пральна машина «BOSCH» класік, ноутбук марки «LENOVO», диван малютка сірого кольору, кухонний стіл і дві табуретки, телевізор марки «JVC», яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, з визначенням ідеальних часток у даному мані по ?.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку щодо поділу квартири АДРЕСА_2 та предметів домашнього вжитку у ній.

Таким чином апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4підлягають до задоволення частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року скасуванню частково, додаткове рішення цього суду від 02 серпня 2016 року скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог сторін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст..ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року скасувати частково, додаткове рішення цього суду від 02 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Провести поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2: квартири АДРЕСА_2, автомобіля марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та предметів домашньої обстановки і вжитку.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 ідеальної частини квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 ідеальних частин квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частину предметів домашньої обстановки та вжитку, які знаходяться у квартирі АДРЕСА_2: меблі у прихожій кімнаті, кухонні меблі, шафа - купе в спальній кімнаті, ліжко двоспальне з матрацом, карниз у вітальні, карниз у кухні, тумба з дзеркалом, килим на підлогу, тумбочка у спальній кімнаті, бра- 2 шт., кухонний диван, стіл розсувний, стіл журнальний, тумба під телевізор, пральна машина «BOSCH» класік, ноутбук марки «LENOVO», диван малютка сірого кольору, кухонний стіл і дві табуретки, телевізор марки «JVC».

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину предметів домашньої обстановки та вжитку, які знаходяться у квартирі АДРЕСА_2: меблі у прихожій кімнаті, кухонні меблі, шафа - купе в спальній кімнаті, ліжко двоспальне з матрацом, карниз у вітальні, карниз у кухні, тумба з дзеркалом, килим на підлогу, тумбочка у спальній кімнаті, бра- 2 шт., кухонний диван, стіл розсувний, стіл журнальний, тумба під телевізор, пральна машина «BOSCH» класік, ноутбук марки «LENOVO», диван малютка сірого кольору, кухонний стіл і дві табуретки, телевізор марки «JVC».

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.