30.10.2017 Єдиний унікальний номер 205/4248/17
Провадження №2/205/4248/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2017 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Шавули В.С.
за участю секретаря Романової А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, -
06 липня 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-8).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу у розмірі 26 500,00 грн. та судові витрати в сумі 265,00 грн.
У зв'язку з тим, що відповідач до теперішнього часу не виконала свого зобов'язання по поверненню грошових коштів, позивачу були спричинені збитки внаслідок росту інфляції за період з липня 2014 року по травень 2017 року у розмірі 22 476,08 грн. та 3 % річних від простроченої суми за той же період у розмірі 2 146,56 грн., які відповідач має відшкодувати.
Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму індексу інфляції у розмірі 22 476,08 грн., 3% річних у розмірі 2 146,56 грн., а всього у сумі 24 622,64 грн. та судовий збір.
Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.37).
Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату (а.с.36). Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надходило.
У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2007 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рахунок виплати суми боргу за договором позики грошові кошти у розмірі 26 500,00 грн. та судові витрати у розмірі 265,00 грн. (а.с.20-21).
На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №2-209 виданий 14.02.2007 року (а.с.22), який предявлявся до виконання позивачем до відповідних органів виконавчої служби неодноразово, так як повертався стягувачу (а.с.9-14).
Рішенням Ленінського районного суду від 26 грудня 2014 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексу інфляції у розмірі 4 473,44 грн. та 3% відсотки річних у розмірі 2 387,18 грн., а всього у сумі 6 860,62 грн. (а.с.15-18).

ОСОБА_1 предявляв виконавчий лист №2-209 виданий 14.02.2007 року, до виконання 07 липня 2014 року, 24 липня 2015 року, 03 березня 2016 року. Державним виконавцем повернуто даний виконавчий лист стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.9-14).

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2168цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Отже, враховуючи те, що відповідачем заборгованість за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2007 року погашена не була, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляцію за період з липня 2014 року по травень 2017 року у розмірі 22 476,08 грн.; 3 % річних від простроченої суми за період з 01.07.2014 року по 31.05.2017 року у сумі 2 146,56 грн., а всього у сумі 24 622,64 грн.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з боку позивача, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 640,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 611, 625, 1050 ЦК України, 10, 11, 60, 61, 63, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_2, грошові кошти за прострочку грошового зобовязання в розмірі 24 622,64 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот двадцять дві грн.. 08 коп.), які складаються з: інфляції за період з липня 2014 року по травень 2017 року у розмірі 22 476,08 грн.; 3 % річних від простроченої суми за період з 01.07.2014 року по 31.05.2017 року у сумі 2 146,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн.. 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В.С. Шавула