Провадження №2/225/634/2017
Справа №225/422/17
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне та вмотивоване)

27 жовтня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Довженко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2;

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Торецька державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Торецька державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 04.07.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, проживала з ним за адресою: м.Торецьк Донецької області, провулок 4-й Гірний, буд.30 та була повязана з ним спільним побутом, подружжя мало взаємні права та обовязки, вело сумісне господарство. Спільні діти у подружжя відсутні.

Після смерті ОСОБА_5 24.08.2016 року, відкрилась спадщина, що складається з будинку №30 по провулку 4-й Гірний у м.Торецьку Донецької області.

Позивач, як дружина померлого та спадкоємиця першої черги, у встановлений чинним законодавством України строк звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, де зясувала, що окрім неї із відповідною заявою про прийняття спадщини звернулась рідна донька померлого від першого шлюбу ОСОБА_4 (відповідач у справі).

Позивач стверджує, що ОСОБА_4 фактично відмовилась від свого батька ще за його життя, зокрема, більше пяти років останнього не відвідувала, не цікавилась його здоровям та життям, свідомо ухилялась від надання померлому спадкодавцеві фізичної та матеріальної допомоги, якої той, будучи людиною похилого віку, знаходячись у безпорадному стані та тяжко хворіючи, потребував. Тобто, усю необхідну допомогу, у тому числі участь у лікуванні, матеріальні витрати на лікування, готування, прання речей, догляд за господарством, витрати на поховання тощо, надавала померлому виключно позивач справі. Наведене, на думку позивача, є правовою підставою для усунення відповідача від права на спадкування.

Уповноважений представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Уповноважений представник відповідача, в свою чергу, проти задоволення позову заперечував, наполягав на тому, що померлий до категорії людей похилого віку не відносився, докази ж наявності у останнього тяжкої хвороби, знаходження померлого у безпорадному стані та потребування у допомозі, фізичній та матеріальній, свідомого ухилення відповідача від надання батькові допомоги тощо суду не представлені. Відтак, правових підстав для усунення відповідача від права на спадкування не вбачається.

Третя особа надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в представлених запереченнях зазначила про право обох сторін на рівні частки у спадщині за умов ненадання відповідачем доказів зворотного.

Вислухавши пояснення позивача, уповноважених представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне:

так, після смерті ОСОБА_5 24.08.2016 року, відкрилась спадщина, що складається з будинку №30 по провулку 4-й Гірний у м.Торецьку Донецької області. Даний факт сторонами у справі не заперечується. Склад спадщини судом також не досліджується, адже зазначені обставини виходять за межі заявленого позову.

У встановлений чинним законодавством України строк за прийняттям спадщини до нотаріальної контори звернулись дружина померлого позивач у справі ОСОБА_1, а також, рідна донька від першого шлюбу померлого ОСОБА_4 (відповідач). Інші спадкоємці першої черги за законом до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертались.

Відповідно ч.ч.3,5 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

В свою чергу, згідно роз'яснень, що містяться у п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, виходячи зі змісту ст.1224 ЦК України, суд при вирішенні справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під час розгляду справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому ст.ст.10,60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте, ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, повинне мати місце ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Окрім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Дійсно, ст.ст.202,203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Разом з цим, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Тільки за умов одночасного настання вищезгаданих обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з того, що єдині лише обставини, що спадкодавець та ОСОБА_4 не спілкувались протягом пяти років, напружені відносини батька та доньки (згідно показів самого позивача та свідків з боку позивача) про факт умисного ухилення останньої від надання допомоги хворому батькові не свідчать.

Більш того, як встановлено судом, позивачем суду не надано жодних медичних документів, в яких висновком лікарів було б засвідчено той факт, що ОСОБА_5 дійсно був тяжко хворий, перебував у безпорадному стані та, за наявності працездатної здорової дружини (докази зворотного відсутні), потребував ще й сторонньої допомоги в організації його життєдіяльності, зокрема, піклування та догляду саме його дітей (у даному випадку доньки відповідача у справі).

В матеріалах справи відсутні також будь-які довідки, з яких можна було б зробити висновок, що розмір доходів відповідача дозволяє йому надавати матеріальну допомогу батькові.

Натомість, наявними у справі доказами та показами свідків з обох сторін підтверджений факт проживання відповідача протягом останніх пяти років до смерті ОСОБА_5 на території іншої країни Російської Федерації, що на думку суду, могло завадити останній, враховуючи раптову смерть спадкодавця, своєчасно приїхати на похорон батька. Окрім того, свідками з боку відповідача підтверджений складний матеріальний стан відповідача ОСОБА_4, яка до того ж є матірю двох малолітніх дітей, що на думку суду, також спростовує твердження позивача з приводу свідомого ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги спадкодавцю. (а.с.153).

Окрім того, в ході розгляду справи на підставі наявних у справі доказів зясовано, що на момент смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було лише 54 роки, тоді як «громадянами похилого віку», згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року", а отже, у даному випадку 60 років.

Медичними документами, зокрема, довідкою Центральної міської лікарні м.Торецька №1806/1 від 22.08.2017 року спростована наявність у ОСОБА_5 інвалідності чи/або тяжкої хронічної хвороби (а.с.162).

Навпаки, документальними доказами підтверджений той факт, що смерть спадкодавця настала раптово, а саме, потрапивши до лікарні 22.08.2016 року з діагнозом «гострий панкреонекроз блискавичної форми», 24.08.2016 року останній помер (посмертна виписка Центральної міської лікарні м.Торецька №8032 з медичної карти стаціонарного хворого, а.с.8).

В свою чергу, на спростування тверджень позивача щодо потребування померлого у матеріальній допомозі необхідно зауважити на наявності в матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_5 пенсійних виплат, що станом на момент його смерті становили 3490 грн. на місяць (довідка Управління пенсійного фонду України у м.Торецьку №6726/03 від 13.07.2017 року, а.с.145-148).

Суд звертає увагу й на той факт, що будучи на момент смерті чоловіка працездатною особою у віці 53 років, маючи незакінчену юридичну освіту, за відсутності медичних протипоказів (інвалідність тощо), позивач з червня 2015 року офіційно працевлаштована так і не була, соціальну допомогу на випадок безробіття не отримувала, тобто, як встановлено судом, жила за рахунок чоловіка, а також, згідно показів самого позивача та свідка ОСОБА_6, додатково отримувала матеріальну допомогу від матері близько 1000 грн. на місяць та нерегулярну матеріальну допомогу від рідного сина (довідка Торецького МЦЗ №54 від 27.07.2017 року, а.с.123,188,189). Доказів отримання позивачем інших доходів суду не представлено.

Наявна в матеріалах справи довідка Управління пенсійного фонду України у м.Дзержинську №6739 від 27.07.2017 року, в свою чергу, підтверджує той факт, що понесені позивачем витрати на поховання чоловіка останній були компенсовані державою (а.с.190).

Доказів вартості ліків, які купувались позивачем за власні кошти для хворого чоловіка ОСОБА_5, разом як і доказів того, що витрати на лікування та піклування про померлого були вищі за отримувані останнім за життя доходи (пенсію), також позивачем суду не надано. Наведені вище факти повністю спростовують доводи позивача з приводу здійснення виключно нею витрат по догляду, лікуванню, піклуванню за померлим тощо, що, на її думку, є підставою для усунення від спадкування іншого спадкоємця відповідача у справі.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що необхідна сукупність обставин для наявності правових підстав для усунення відповідача від права на спадкування, як-то: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, позивачем у справі не доведена.

Керуючись ст.ст.10,60,214,1224 ЦК України, ст.ст.10,11,60,ч.1 ст.88,174,212,213,214,215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя