НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/10/16
№ 2/183/133/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

позивач звернулася з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 05 червня 2004 року. В шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. 16 вересня 2011 року позивач з дітьми була знята з реєстрації у м. Львові, щоб зареєструватися у м. Новомосковську. Однак реєструвати позивача та дітей у належній відповідачу на праві власності квартирі у м. Новомосковську останній категорично відмовився. В наступному, у зв'язку з тим, що спільне життя не склалося, між сторонами постійно виникали суперечки на підставі різних поглядів на життя, непорозуміння, тому з 13 листопада 2012 року шлюбні відносини були фактично припинені, а 10 червня 2014 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. З 13 листопада 2012 року позивач з дітьми проживає окремо від відповідача в м. Львів. Вказує, що підставою для переїзду стали систематична агресивна поведінка відповідача щодо неї та дітей. 05 лютого 2013 року позивач з дітьми зареєструвалися у АДРЕСА_1, де й проживають на дату звернення з позовом.

Оскільки усі матеріальні витрати на утримання двох дітей здійснювала тільки позивач, а відповідач ухилявся від надання будь-якої допомоги дітям, 28 серпня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, який 28 листопада 2013 року був задоволений Шевченківським районним судом м. Львова. Відповідач протягом трьох років не надавав позивачу на дітей матеріальної допомоги, не цікавився їх життям, не опікувався ними, не надавав ніякої допомоги на їх існування і, відповідно, не сплачував аліменти, ухиляючись від них, у зв'язку з чим позивач вимушена була подати заяву до державної виконавчої служби. Відповідно до довідки ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції станом на 01 жовтня 2015 року заборгованість відповідача по аліментах складала 37 818,44 грн.

Також, мати відповідача ніколи не цікавилася життям своїх онуків, практично не спілкувалася з ними, жодного разу не ініціювала зустрічі з онуками. Також відповідач на дитячі свята та дні народження дітям нічого не дарував, що, на думку позивача свідчить про його безвідповідальність і жорстокість, небажання щось зробити для рідних дітей. Відповідача також не турбує й здоров'я дітей, оскільки незважаючи на те, що діти вже декілька років, а саме з 2011 року, знаходяться на обліку у гастроентеролога з захворюваннями жовчо-вивідних шляхів, відповідач жодного разу не був в дитячій лікарні, в поліклініці. Коли діти хворіли, відповідач залишав позивача з хворими дітьми напризволяще, ніколи не цікавився, що потрібно дітям для лікування, і змушував позивача лікувати дітей самій.

Більш того, в зв`язку з захворюванням дітей, останні, відповідно до рекомендацій педіатра та гастроентеролога, потребують санаторно-курортного лікування, після якого діти почувають себе значно краще. Під час канікул у позивача була можливість повезти дітей на курорт Карлові Вари (Чехія), в Угорщину, в яких є необхідний клімат, що надасть можливість успішно лікувати захворювання дітей. Однак відповідач, незважаючи на неодноразові прохання позивача, не надав дозволу на виготовлення проїзних документів для дітей та їх виїзду за кордон. Крім того, відповідач не надав дозволу на виїзд дітей закордон, які пов`язані із розвитком їх творчих здібностей, що змусило позивача звертатися з відповідними позовами до суду.

Крім того, вказує, що коли сторони проживали разом, відповідач своєю агресивною поведінкою в сім'ї негативно впливав на виховання та стан здоров'я дітей. Часто жорстоко поводився з позивачем та дітьми, був з ними агресивним, неодноразово бив позивача та сина, систематично влаштовував скандали вночі, під час яких виганяв позивача та дітей на вулицю, викидав речі, внаслідок чого діти почали боятися батька й отримали значну психологічну травму. Факт побиття позивача та сина підтверджується документами, наданими Новомосковським міським відділом внутрішніх справ Дніпропетровської області, а саме - постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 15 листопада 2012 року, з якої вбачається, що за неправомірні дії ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї). Агресивність ОСОБА_3 на думку позивача пояснюється тим, що він за вироком суду 11 років відбував покарання за умисний злочин проти життя людини, що приховав від позивача. Отримання психологічної травми дітьми підтверджується висновком Шевченківської районної адміністрації від 12 травня 2015 року.

Також, як на підставу для задоволення позову вказує на те, що відповідач не прислуховується до висновків фахівців в галузі психології та педагогіки. 29 вересня 2015 року, прийшовши до навчального закладу в якому навчається його син, з ранку до 8 години, та заховавшись на третьому поверсі приміщення школи, чекав на дитину. Побачивши сина, відповідач намагався схопити його та вивести з приміщення гімназії. Син втік від нього, але дуже перелякався, отримав нервовий стрес і потім довгий час відмовлявся ходити у школу. Щоб вивести дитину зі стану стресу й страху, позивач змушена була звернутися за допомогою до практичного психолога та дитячого лікаря-невролога. Після вищезазначеного випадку позивач звернулася за допомогою щодо захисту дітей до відділу міліції Шевченківського району м. Львова. Також постійні скандали відповідач вчиняє у приміщенні Львівської школи № 53, де навчається донька ОСОБА_5. Так, 29 вересня 2015 року відповідач в школі в черговий раз вчинив скандал, вимагаючи передати йому дитину, а потім сам же викликав поліцію. Всі ці події мали місце й 30 вересня 2015 року, 01 жовтня 2015 року, 02 жовтня 2015 року. Кожен з тих днів відповідач ходив до шкіл, де навчаються діти, вчиняв там скандали, зриваючи навчальний процес й компрометуючи дітей, в той час, як за рішенням суду встановлено чіткий спосіб участі відповідача - шляхом побачення з дітьми у першу неділю кожного місяця з 15 години до 18 години. Однак відповідач навмисно про свій приїзд нікого не попереджає, не рахується ні з позивачем, ні з адміністраціями шкіл, з інтересами дітей, не зважає на негативні наслідки, які призвели до порушення психіки дітей та завдали шкоди їх здоров'ю, не оговорює час побачення дітей. Мета таких дій відповідача на думку позивача полягає у тому, щоб зафіксувати свою явку в школу, в тому числі і для судових засідань. Також, під час перебування дітей на канікулах влітку, про що відповідачу було відомо. 04 жовтня 2015 року діти чекали на батька з 15:00 до 15:30 год., проте відповідач приїхав значно пізніше обумовленого часу о 16:15 год. тримаючи у руці якісь папери, а не подарунки для дітей, і тут же викликав поліцію, звинувативши позивача у невиконанні рішення суду щодо побачення з дітьми. 06 грудня 2015 року ОСОБА_3, почувши, що діти хворі і не можуть побачитися з ним, повідомив, що останнє його не турбує і він бажає зустрітися з дітьми, не поцікавившись про необхідність надання дітям допомоги та ліків. При цьому, діти неодноразово писали й казали відповідачу, що не хочуть його бачити та спілкуватися. Усі дії відповідача спрямовані на помсту, залякування й спричинення шкоди здоров'ю дітям та позивачу.

Відповідач постійно тероризує позивача та дітей: систематично телефонує (до 40-50 дзвінків вдень) та відправляє на номер телефону позивача СМС-повідомлення з погрозами та образами, приїжджає до Львова, вчиняє скандали за надуманим приводом з позивачем, з адміністрацією шкіл, де навчаються діти навіть під час літніх канікул, здійснює психологічний тиск, насильство на позивача та дітей. Залякав дітей так, що вони його бояться й не хочуть не тільки бачити, але й спілкуватися по телефону. Під час кожного свого приїзду пише надумані скарги на позивача, її родичів та адміністрацію школи заяви у райвідділах поліції. У зв'язку з цим позивач позбавлена можливості повноцінно працювати, тому що часто приходиться їздити у райвідділи поліції й давати пояснення, що негативно впливає на здоров'я позивача та здоров'я і психіку дітей, внаслідок чого вважає, що поведінка відповідача є прямою загрозою здоров'ю дітей та їх здоровому розвитку в майбутньому.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Вказали, що під час шлюбу відповідач не працював, сім`я фактично існувала на зароблені позивачем кошти та допомогу, яку надавала мати позивача. Після виїзду позивача з квартири, в якій вона мешкала з відповідачем, відповідач залишив всі речі собі та навіть залишив та в наступному самостійно розпорядився подарунками дітям, подарованими матір`ю позивача. Заявлені позовні вимоги відповідач спростовував та заперечував, однак протягом розгляду справи позовні вимоги були підтверджені належними, повними та об'єктивними письмовими доказами, що додані позивачем до матеріалів справи, поясненнями свідків і жодним чином не спростовані відповідачем. При вирішенні позову, вважають, що необхідно врахувати думку самих дітей, оскільки вирішення даного питання повністю зачіпає їх права, інтереси та свободи. З поданих позивачем доказів вбачається, що діти не бажають проживати разом з батьком, вони його бояться, присутність батька в їх житті негативно впливає на їх фізичний та насамперед психологічний стан здоров'я. Після побачення з рідним батьком діти знову зазнають певних душевних хвилювань та стресів. Діти є малолітніми, зовсім маленькими, щоб бути свідками таких знущань та страждань рідної матері через жахливу та аморальну поведінку рідного батька, як по відношенню до матері так і по відношенню до них самих. Докази, надані відповідачем на підтвердження заперечень спростовуються доказами, наданими позивачем, поведінкою та поясненнями відповідача. Останнім не надано доказів надання матеріальної допомоги, дарунків дітям. У відповідача не має жодних перешкод виконувати свій батьківський обов'язок щодо своїх рідних дітей, водночас, останній дітей не забезпечує, робить усе можливе для негативного впливу на розвиток дітей та перешкоджає їх нормальному та повноцінному розвиткові, чим фактично ухиляється від виконання батьківських обов`язків та негативно впливає на них, здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дітей, жорстоко поводиться з ними, спричиняє психічному та фізичному стану здоров'я дітей неповоротної шкоди через постійне рукоприкладство та нервові стреси. З показань свідків та поданих позивачем доказів вбачається, що лише мати дійсно піклується про добробут дітей, про їх стан здоров'я, про їх навчання, інтелектуальний розвиток.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин. Зазначив, що неодноразово за допомогою засобів поштового зв`язку надсилав дітям подарунки, за наявної можливості, внаслідок відсутності належного працевлаштування, сезонності підробітку надсилав позивачу грошові кошти на утримання дітей. Позивач не дає змоги йому бачитися із дітьми, належно їх виховувати, чинить цьому перешкоди не дивлячись на рішення суду. Вказав, що під час зареєстрованого шлюбу з позивачем він працював, доглядав за дітьми, про що свідчить характеристика на дітей з дитячого садочку. Спиртними напоями не зловживав, позивача та дітей не ображав, не застосовував до них насилля. Про нормальний розвиток дітей в той період свідчать характеристики на дітей з дитячих садків. Після виїзду, фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем останній не погрожував, а навпаки - мали місце погрози зі сторони родичів позивача на його та його матері адресу. Після розлучення він неодноразово їздив до м. Львів для побачення з дітьми, однак позивач, посилаючись на неправдиві обставини дітей для спілкування не надає, впливає на їх психіку та поведінку, щоб діти відмовлялися бачитися із батьком. на телефонні дзвінки не відповідає, телефону дітям не надає. Позивач халатно ставиться до здоров`я дітей, про що свідчить загострення їх стану здоров`я. Посадові особи органів опіки та піклування за місцем проживання позивача, керівники навчальних закладів, в яких навчаються діти через сприяння позивача негативно ставляться до відповідача, чим сприяють позивачу в перешкоджанні до спілкування дітей із батьком. Він заперечує проти виїздів дітей за кордон через те, що позивач тим самим порушує його право на спілкування з дітьми, вибираючи для поїздок дні, на які припадає спілкування дітей із батьком. Крім того, заперечував проти виїзду дітей за кордон для виступів в дитячому ансамблі, оскільки побоювався про можливі негаразди, пов`язані із подальшою неможливістю повернення дітей до України. Він бажає спілкуватися з дітьми, про що свідчить поданий ним позов про встановлення порядку спілкування з дітьми, задоволений судом частково, його неодноразові поїздки до м. Львів, однак позивач чинить перешкоди в його праві, налаштовуючи дітей проти батька.

Представники третіх осіб - Служба у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явились, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно яких не заперечили проти задоволення позовних вимог позивача. Органом опіки та піклування надано суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24

Свідок ОСОБА_8, мати позивача, показала суду, що ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі із позивачем ображав її доньку, виганяв ОСОБА_1 з дітьми з дому, при цьому не працював, жив за рахунок допомоги, яку вона надсилала доньці та дітям. Зі слів ОСОБА_1 відповідач бив її та сина. Під час спілкування з донькою за телефоном вона чула, як відповідач лаявся на позивача, погрожував її життю. Вона разом із чоловіком забрала доньку до м. Львів. Відповідач в той час був п'яний, не контролював себе, агресивно поводився, висловлювався в сторону ОСОБА_1 та її сторону нецензурними словами, виганяв відповідача та дітей, викидав речі на вулицю. Банківське золото, що ОСОБА_8 дарувала дітям на кожний день народження - не віддав. Позивач з нею живе з січня 2013 року. Відповідач до них не приїздив до 20 серпня 2013 року. 18 квітня 2014 року відповідач з`явився до школи, в якій навчався його син в м. Львів. В наступному, відповідач почав постійно дзвонити позивачу серед ночі, висловлювався нецензурно. Телефонує їй на роботу та ОСОБА_1 додому. Постійно надзвонює у школи, де навчаються діти, погрожує. Навчанням і здоров'ям дітей не цікавиться, його цікавить тільки те, хто дітей приводить і забирає. Категорично проти надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон. В зв'язку з ненаданням батьком згоди на виїзд, ОСОБА_1 змушена просити постійно такий дозвіл через суд. Діти панічно бояться батька, в них нервові зриви. Про батька чути взагалі не хочуть. Два рази бачили його і виходили до нього, приблизно в серпні 2013 року й лютому 2014 року, але відмовлялися йти з ним гуляти та й взагалі спілкуватися і відповідати на його питання, приймати від відповідача подарунки. Тягнули позивача за руку йти додому. У липні чи серпні 2014 року о 12.00 год. ночі ОСОБА_3 прийшов під вікна, де проживають вона, позивач та діти й викрикував, кидаючи у вікна каміння, що хоче бачити дітей, про що вона дізналася від сусідки. До того, як позивач не подавала позовних заяв щодо розлучення, стягнення аліментів, тощо відповідач не давав нічого про себе знати, дітьми не цікавився. Аліменти не сплачує, дітям ніяким чином не допомагає, подарунків не дарує, з днем народження та іншими святами не вітає.

Свідок ОСОБА_9 - брат позивача, який проживає у м. Львів, показав, що неодноразово був присутній в 2014 році вночі під час телефонних розмов позивача та відповідача. Чув, як відповідач, підвищуючи голос розмовляє з позивачем. Після переїзду позивача до м. Львів від позивача знає, що відповідач не приїжджає до дітей, подарунків не дарує, аліментів не сплачує. Спілкується з дітьми та від них знає, що діти про батька говорити не бажають, бояться його, в них психологічна травма. Восени чи навесні 2015 року він з позивачем забирали дітей зі школи і бачили, як діти оглядалися, боялися чи ніхто їх не переслідує, оскільки відповідач в той день під час уроків вчиняв скандал школі.

ОСОБА_14 - тітка позивача, допитана в судовому засіданні в якості свідка, показала суду, що у листопаді 2012 року батько та мати позивача забрали її разом з дітьми до м. Львів. Від позивача знає, що ОСОБА_3 був агресивний, жорстокий. Під час перебування позивача у неї в 2015 році чула, як до ОСОБА_1 вночі дзвонив відповідач, близько 15 разів за ніч.

Свідок ОСОБА_16 показала суду, що знайома з позивачем з 2006-2007 року. Спочатку познайомилися з відповідачем, оскільки її чоловік з ним працював. Зустрічалася з позивачем близько 1 раз в 3-6 місяців. ОСОБА_1 неодноразово побитою. ОСОБА_1 сліди побиття ОСОБА_1, яка повідомила, що одного разу, точну дату не пам`ятає, позивач та відповідач з дітьми разом приїжджали до неї в гості. Ввечері, коли діти лягли спати ОСОБА_3 хотів їхати додому, а вона з чоловіком їх не пускала через погодні умови, пропонуючи залишитися. Потім вона вийшла з квартири. Прийшовши через 5 хвилин побачила ОСОБА_1 побитою, з розбитою губою, яка плакала. ОСОБА_1 зразу ж зі скандалом втік на вулицю і більше не повертався. В наступному дзвонив ОСОБА_1 з погрозами, щоб вони додому навіть не верталися, бо він їх не пустить. Діти сторін, коли приїздили до неї раділи домашній атмосфері. ОСОБА_1 не працював. Знає, що всім необхідним для життя родину позивача та відповідача забезпечувала мама ОСОБА_1, оскільки її чоловік іноді їздив допомагати забирати передачі з поїзда від матері позивача. ОСОБА_1, як ОСОБА_1 отримувала гроші від своєї мами. ОСОБА_1 працювала і займалася дітьми. ОСОБА_3 дітьми практично не займався.

ОСОБА_17, допитана в судовому засіданні в якості свідка, показала, що працює разом з ОСОБА_8 в м. Львові. ОСОБА_1, як ОСОБА_8 до 2013 року придбавала речі для позивача та дітей, передавала гроші позивачу. Допомагала їй відвозити на вокзал м. Львова для передачі ОСОБА_1 З ОСОБА_1 разом працює з 2013 року. ОСОБА_1 дітей позивача, які розвинуті, охайні, кажуть, що бояться батька.

Свідок ОСОБА_18 показала суду, що працює разом з позивачем з 2013 року. ОСОБА_1, як діти позивача виходили восени 2015 року на побачення до батька. Чекали близько 20 хв., відповідач не з'явився. Весь час поки діти чекали, постійно тримали ОСОБА_1 за руки, були перелякані. Восени 2014 року після 19.00 год. відповідач прийшов на територію коледжу, де навчається старший син позивача. Брама була вже закрита. Відповідач неадекватно поводив себе, ламав браму, викрикував з погрозами. Кричав, що всім працівникам і студентам щось розкаже, що ні ОСОБА_1, ні її мати працювати в коледжі не будуть. Відповідач неодноразово дзвонив на робочий телефон на роботу позивача і вимагав покликати ОСОБА_1. За день могло бути декілька дзвінків від відповідача, останній погрожував зверненням до Міністерства освіти, заважав працювати. Вона відповідала відповідачу або чула, оскільки той говорив голосно, кричав. Від дітей позивача та відповідача дізналася, що тато на них кричить.

ОСОБА_19, допитана в судовому засіданні в якості свідка, показала, що знайома з позивачем приблизно з 2004 року, працює разом з 2013 року. Позивач під час проживання з відповідачем за телефоном неодноразово повідомляла її, що відповідач її бив, виганяв з дому, діти і вона страждали. Після розлучення відповідач часто телефонував позивачу на роботу, голосно лаявся, що вона чула. Після зустрічі ОСОБА_4 із батьком у школі дитина була налякана і почала заїкатися. ОСОБА_1 лікувала дітей у психолога, після зустрічей з батьком бачила дітей, які були дуже налякані, перебували у стресі.

Свідок ОСОБА_20 показала суду, що має освіту психолога. В 2012 році позивач звернулася до неї з приводу надання консультацій щодо навчання дітей. Вказала, що під час зустрічей з дітьми встановила, що діти не хотіли ні з ким контактувати, їм снилися кошмарні сни, були залякані. Молодша дитина повідомила її, що тато злий. Вона лікувала дітей і окремо позивача, оскільки вона також була дуже залякана. Необхідно було підключити соціальні служби, шкільного психолога, що й зробили. В один із візитів позивача, у неї постійно дзвонив телефон. Позивач була дуже залякана і знервована. Вона взяла слухавку, а відповідач, не з'ясовуючи нічого, без привітання, на протязі 15 хв. говорив нецензурно, кричав в телефон, лаявся, його нічого не цікавило, викрикував, що всіх заріже. Коли від неї зрозумів, що слухавку взяла не ОСОБА_1 обізвав її. Повідомила, що на день слухання справи діти адаптовані.

Свідок ОСОБА_21 показала суду, що працювала з ОСОБА_1 з 2008-2009 року в магазині «Бочка». Працювали разом 2 роки. ОСОБА_3 приходив на роботу до ОСОБА_1, пив пиво, а також запитував, чи забрала позивач дітей з садочка. Графік роботи був позмінно, або з 08 до 18 год., або з 18 до 23 год. ОСОБА_1 на роботі була справна, доброзичлива. Позивачу часто дзвонили з садочка забрати дітей, оскільки татові не давали через запах алкоголю. ОСОБА_1 завжди забирала з садочка дітей. Інколи, 2 чи 3 рази відповідач сам забирав дітей та відводив їх до ОСОБА_1 на роботу, а сам йшов пити пиво. ОСОБА_3 постійно брав пиво додому або пив навіть у магазині, часто падав на поріг в магазині п'яний. Її чоловік часто відвозив ОСОБА_1 додому після роботи. Вона з чоловіком сиділи в машині й чекали, чи пустить ОСОБА_3 ОСОБА_1 додому чи ні. Не завжди пускав, бо був п 'яний або не в настрої, що було близько 10 чи більше разів. Рази 3 вона забирала позивача до себе додому, оскільки відповідач не хотів ОСОБА_1 пускати. До дітей відповідач відносився по-різному, часто кричав на них. Діти в основному тягнулися і бігли до матері. ОСОБА_1 хороша хазяйка, діти завжди у неї під наглядом, чисті, охайні, нагодовані. Будучи на роботі, ОСОБА_1 постійно бігала в сусідній магазин, купувала дітям печиво, цукерки. ОСОБА_3 постійно бігав до ОСОБА_1 в магазин з питанням передати йому заробітну плату. Коли ОСОБА_1 їздила на сесії до м. Львів, один раз залишила дітей на тітку ОСОБА_3 - ОСОБА_23, залишивши останній гроші на продукти. Дітей відповідачу не довіряла. Діти батька боялися. До ОСОБА_5 відповідач відносився краще. ОСОБА_1 алкоголь не вживала.

ОСОБА_24, допитана в судовому засіданні в якості свідка, показала, що співпрацювала з позивачем з 2009 по 2011 роки. Відповідача знає як колишнього чоловіка позивача. На роботі позивач часто нервувала, скаржилася на жорстке ставлення до себе й дітей з боку відповідача, плакала. Дітьми займалася Іра. ОСОБА_1 приходив до ОСОБА_1 на роботу, пив пиво, брав його в борг, а ОСОБА_1 потім розраховувалася за нього. Не працював. Діти завжди були при ОСОБА_1, доглянуті, гарно і чисто одягнуті. Лише з батьком дітей не бачила, тільки в присутності позивача. Одного разу позивач прийшла з дому на роботу з синцем на шиї. Не хотіла розповідати про причини виникнення синця, плакала, а потім повідомила про насилля зі сторони відповідача. ОСОБА_1 в нетверезому стані не бачила.

ОСОБА_10, будучи допитаним в якості свідка, показав суду, що приблизно з 2006 року знає відповідача та позивача, які проживали в м. Новомосковську. Повідомив, що відповідач любив дітей, про що свідчила його поведінка та розмови, за поведінкою дітей знав, що діти люблять батька. Відповідач доглядав дітей, коли позивач виїжджала з м. Новомосковська. Приблизно в 2014-2015 роках він, разом з відповідачем їздив до м. Львів, де разом із відповідачем пішов до місця проживання дітей, однак двері відповідачу не відчинили. Відповідач на даний час проживає в м. Новомосковську. Де відповідач працює на даний час він не знає.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що приблизно з 2006 року знає відповідача та позивача, які проживали в м. Новомосковську. Вона була вихователькою у дитячому садку, в якому перебували діти позивача та відповідача. ОСОБА_1, як відповідач уважно ставився до виховання дітей, забезпечував їх. Позивач в основному сиділа удома. Діти тягнулися до батька, відповідач забезпечував сім`ю матеріально. Повідомила, що декілька разів ОСОБА_11 та ОСОБА_1 приїздили до них додому. Від відповідача дізналася про розлучення з позивачем. Відповідач повідомляв їй, що намагався зустрітися з дітьми, однак позивачем йому було відмовлено.

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що знає позивача приблизно з 2011 року. Під час спільного проживання позивач та відповідач не сварилися. Дітей не ображали. Відповідач гуляв з дітьми, дарував подарунки, придбавав речі. Декілька разів позивач та відповідач приходили до нього, стосунки в родині були дружні. Після розлучення з позивачем відповідач показував йому документи, що підтверджують відправлення на адресу позивача речей та білети, про поїздку відповідача до м. Львів.

ОСОБА_13, допитаний в якості свідка повідомив, що є дядьком відповідача. Показав, що під час спільного проживання відповідач забирав дітей з дитячого садку, до дітей ставився добре, не ображав їх, працював. Діти добре ставилися до батька. Позивач та відповідач вживали алкогольні напої. ОСОБА_1 інколи влаштовувала сварки з ОСОБА_3. Перед розлученням позивач влаштувалася на роботу. В 2013 році позивач зателефонувала йому та повідомила, що не може жити з відповідачем через його поведінку, просила його прийти та допомогти вгамувати сварку. Знає, що дітей з дому ОСОБА_3 не виганяв. При ньому відповідач позивача не бив, однак він був присутній два чи три рази під час сварок позивача та відповідача. Приблизно в 2013 році він дізнався від відповідача про те, що позивач поїхала з дому з дітьми до м. Львів. Відповідач висилав при ньому гроші на адресу позивача на утримання дітей.

Свідок ОСОБА_23 показав суду, що в 2012 році під час зустрічі позивача та відповідача в м. Київ бачив ставлення ОСОБА_5 до відповідача, остання батька не боялася, тягнулася до батька. Після 2013 року бачив відповідача, який сідав у потяг до м. Львова, повідомляючи, що їде на побачення з дітьми. Допомагав відповідачу у відправленні посилок із дарунками дітям до м. Львова.

Свідок ОСОБА_22 показав суду, що під час зустрічі позивача та відповідача в м. Київ бачив ставлення ОСОБА_5 до відповідача, остання батька не боялася. Після 2013 року відповідач декілька разів брав у борг у нього гроші для передачі позивачу в якості аліментів. Про те, чи передані гроші позивачу не знає, однак від знайомих йому повідомлено, що відповідачем використані гроші для себе.

Також в судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_15, показання якої не є належними доказами у справі, оскільки стосуються обставин, які свідок знає зі слів інших осіб та частково не містять інформації щодо предмету доказування у справі.

Крім того, в судовому засіданні судом роз`яснено право учасників судового розгляду на заявлення клопотання про виклик дітей для заслуховування судом їх думки щодо результатів розгляду справи за позовом про позбавлення батьківських прав. При цьому, позивач та відповідач клопотання про особистий допит дітей не заявляли, вказуючи на те, що виклик дітей може призвести до порушення їх психічного стану, висловлення хибної позиції, нав`язаної іншим учасником цивільного процесу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, показання свідків, судом встановлено наступне.

05 червня 2004 року укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /т.1 а.с.9/

Під час перебування у шлюбі, у сторін народилися діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1 а.с.12, 13/.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 800 (вісімсот) грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 28 серпня 2013 року /т.1 а.с.14/, на виконання якого 30 січня 2014 року видано виконавчий лист /а.с.17/.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 - змінено, та присуджено до стягнення аліменти у розмірі по 600,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано /т.1 а.с.10, 11/.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2014 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа відділ у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батька, який проживає окремо відмовлено /т.1 а.с.22-23/.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Встановлено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом побачення з дітьми в першу неділю кожного місяця з 15 години до 18 години за попереднім узгодженням з матір'ю, ОСОБА_1 місця проведення зустрічей з дітьми та за її участі. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у зустрічах з дітьми у визначений судом час. В решті позовних вимог відмовлено /т.1 а.с.78/.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2015 року в частині визначення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей змінено та виключено з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду висновок про необхідність попередньо узгоджувати з матір`ю ОСОБА_1 місця проведення зустрічей з дітьми та за її участі. В іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2015року залишено без змін /т.1 а.с.59-62/. Рішеннями судів у справі за позовом ОСОБА_3 встановлено, що в листопаді 2012 року відповідач ОСОБА_1 на ґрунті сімейних конфліктів разом з дітьми переїхали з місця проживання у м. Новомосковську Дніпропетровської області у м. Львів та спільно проживають у матері відповідача. З моменту вказаного переїзду ОСОБА_1 чинить ОСОБА_3 перешкоди у вихованні їх спільних дітей та не надає можливості у спілкуванні з ними. Факт перешкоджання ОСОБА_3 у вільному спілкуванні з сином та донькою підтверджено, зокрема листом виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 446 від 25 червня 2014 року. Судами встановлено неодноразове звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів щодо чинення йому перешкод з боку відповідача щодо зустрічей і спілкування з дітьми та його участі у їх вихованні, що підтверджується відповідями Шевченківського районного відділу Львівського МУ МВС у Львівській області за №16/13-10344 від 30 серпня 2013 року та за № 16/13-1107 від 04 лютого 2014 року, якими підтверджено, що між сторонами виник спір, пов'язаний з цивільно-правовими відносинами, який згідно з вимогами чинного законодавства може бути вирішено відповідним органом опіки і піклування або судом. Згідно відповідних характеристик ОСОБА_3 проявив себе як турботливий батько, який позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи, що підтверджується, зокрема, довідками дошкільного навчального закладу ясла-садка №10 «Дюймовочка» за №01-13/25 від 22 квітня 2013 року, № 01-13/78 та № 01-13/79 від 26 червня 2014 року та характеристиками з місця роботи у відділенні Запорізької філії ОАО ВТБ Банк, ТОВ «НВБ», депутата Новомосковської міської ради. З листа заступника голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 36-1819 від 11 серпня 2014 року за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останньому хоча і було відмовлено у задоволенні заяви про визначення порядку спілкування, зустрічей та виховання дітей, в той же час було рекомендовано відвідувати дітей за місцем навчання, зустрічатись з ними під час перерви та позашкільний час разом з шкільним психологом, щоб поступово відновити емоційний контакт та довіру до батька, а також рекомендовано налагодити належні відносини з колишньою дружиною з метою уникнення подальших конфліктів. Згідно відповіді голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради за № 36-1033 від 12 травня 2015 року орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з врахуванням пропозицій комісії з питань захисту прав дитини вважала, що встановлення конкретного способу участі батька у вихованні дітей на даний час є неможливим та недоцільним з огляду на необхідність забезпечення психічного здоров'я та психічного благополуччя дітей з метою не погіршити їх психоемоційний стан та відсторонення від можливості вчинення насильницьких дій з боку особи, що може їх заподіяти, забезпечити повну безпеку та знизити рівень тривоги, посприяти їх психічній реабілітації. В той же час, для усунення психоемоційного дисбалансу батькам, дітям спільно з шкільним психологом рекомендовано взяти участь у психологічних консультаціях. Матеріали справи містять докази перешкоджання позивачу у спілкуванні та вихованні їх з відповідачем дітей. Встановлено, що виключення будь-якого спілкування батька з дітьми не буде сприяти відновленню їх емоційного контакту, унеможливить їх подальше спілкування та не буде сприяти належному формуванню позитивних стосунків між батьком та дітьми та їх повноцінному вихованню.

Рішенням Новомосковського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька - ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 та без супроводу матері у супроводі керівника громадської організації «Народний дитячо-юнацький хореографічний ансамбль народного танцю «Полуничка» - ОСОБА_27 в наступні країни та періоди: 16.08.2015 року - 30.08.2015 року - Польща; 18.09.2015 року - 27.09.2015 року - Греція, Італія; 03.10.2015 року - 30.10.2015 року - Чехія, Франція; 02.12.2015 року - 28.12.2015 року - Словаччина; 19.03.2016 року - 03.04.2016 року - Чехія; 01.05.2016 року - 16.05.2016 року - Греція; 10.06.2016 року - 28.06.2016 року - Болгарія; 05.07.2016 року - 20.07.2016 року - Хорватія /т.1 а.с.79-81/.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року - в частині відмови в задоволенні позовних вимог про надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон - задоволено. Надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення дитячих проїзних документів (паспортів) для тимчасового виїзду за межі України дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди (заяви) відповідача - ОСОБА_3. В решті рішення суду - залишено без змін /т.1 а.с.82-85/.

Станом на 07 грудня 2015 року, позивач разом із дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.24/.

Матеріали справи свідчать про знаходження ОСОБА_4, ОСОБА_5 на обліку у гастроентеролога з захворюваннями жовчо-вивідних шляхів /т.1 а.с.48, 49, 50, 51, 70-73, 74-77, т.2 а.с.172, 173/. Перебування ОСОБА_4, у неврозоподібному стані станом на 03 жовтня 2015 року. Захворювання на невроз страху, порушення форми сну, заїкання /т.1 а.с.55/. Перебування ОСОБА_5 у неврозоподібному стані станом на 03 жовтня 2015 року. Захворювання на церебрастенічний синдром, син копальний стан, порушення постави /т.1 а.с.56/. Станом на 15 серпня 2016 року психологічний стан дітей - задовільний /т.2 а.с.143, 144/.

Також, матеріали справи містять докази звернення 24 червня 2014 року, 30 березня 2015, позивача до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу неправомірних дій відповідача, звернення з приводу несплати відповідачем аліментів від 03 лютого 2015 року на які надано відповідь про відсутність ознак кримінального правопорушення /т.1 а.с.25, 33, 34/, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою позивача про притягнення до відповідальності відповідача за погрози фізичною розправою та нецензурну лайку /т.1 а.с.35/, протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, проведення профілактичних бесід з відповідачем співробітниками міліції з приводу недопущення протиправної поведінки від 26 жовтня 2015 року, 27 жовтня 2015 року, 28 жовтня 2015 року /т.1 а.с.38, 39, 40/.

З довідки Львівської гімназії «Престиж» від 04 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 опікується мати. Батько дитини 27 серпня 2015 року був на батьківських зборах, зі слів класного керівника декілька разів у телефонному режимі цікавився присутністю дитини у гімназії. Навчанням, успішністю не цікавився, з вчителями предметниками не спілкувався. Участі в громадському житті класу та гімназії не брав /т.1 а.с.128/.

З довідки Львівської спеціалізованої загальноосвітньої школи І ступеня № 53 з поглибленим вивченням англійської мови від 04 березня 2016 року № 63 вбачається, що за період з вересня 2015 по лютий 2016 року ОСОБА_3 з`являвся в школу під час уроків, з донькою не спілкувався, оскільки має визначений час для спілкування. Розмовляв з директором школи, з шкільним психологом. Спілкуватися з класним керівником та вихователем групи продовженого дня бажання не виявив. Батьківські збори не відвідував, навчальними досягненнями доньки не цікавився /т.1 а.с.138/.

Станом на 16 січня 2017 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом, виданим на виконання рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року, зміненого ухвалою суду апеляційної інстанції від 07 грудня 2015 року за період з 28 серпня 2013 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 54723,44 грн. /т.2 а.с.189-190/. Матеріали справи підтверджують факт звернення позивача з приводу вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України /т.2 а.с.165, 166/.

При цьому, як свідчить заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року, змінено розмір аліментів, що стягаються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року. Присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ОСОБА_4, на кожну дитину щомісячно в розмірі по 830 грн., який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, до досягнення кожною дитиною повноліття. У зв'язку із зміною розміру аліментів припинити з дня набрання рішенням суду законної сили стягнення з ОСОБА_3 аліментів на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року в розмірі по 600 грн. щомісячно. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року у справі №466/6578/13-ц, повернути та приєднати до справи №466/6578/13-ц Шевченківського районного суду м. Львова /а.с.221/.

Водночас, надані в справу матеріали підтверджують факти поїздок ОСОБА_3 до м. Львів протягом 2015 - 2016 років /т.2 а.с.41-48/.

Також, матеріали справи містять звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів з приводу невиконання рішення щодо встановлення порядку спілкування з дітьми /т.1 а.с.174, 176, 178, 180, т.2 а.с.175, 176, 229, 231/, направлення звернень до відповідача щодо узгодження днів побачення із дітьми /т.1 а.с.181, 182/. Спілкування відповідача з шкільним психологом ОСОБА_5 31 грудня 2015 року /а.с.185/.

Згідно з актами державного виконавця від 03 січня 2016 року, 07 лютого 2016 року, 06 березня 2016 року, складених під час виконання рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року вбачається, що 06 березня 2016 року ОСОБА_3 на зустріч не з`явився, про що попередив в телефонному режимі. 03 січня та 07 лютого 2016 року перешкод ОСОБА_1 не чинилося, діти відмовилися вийти на зустріч /т.1 а.с.226, 227, 228/. Актом від 06 березня 2016 року, складеним начальником відділу у справах дітей Шевченківської РА, встановлено, що ОСОБА_3 на зустріч із дитиною не з`явився /т.1. а.с.222/.

Листом начальника Шевченківського ВП ГУНП України у Львівській області від 19 лютого 2016 року відповідача повідомлено про реєстрацію його звернення 06 грудня 2015 року з приводу недопущення до побачення із дітьми /т.2 а.с.148/.

При цьому, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька - ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 та без супроводу матері у супроводі керівника громадської організації «Народний дитячо-юнацький хореографічний ансамбль народного танцю «Полуничка» - ОСОБА_27 в наступні країни та періоди: 02 грудня 2016 року - 28 грудня 2016 року - Польща; травень 2017 року - Греція; червень 2017 року - Болгарія, Іспанія; липень 2017 року - Іспанія; грудень 2017 року - Італія; червень 2018 року - Болгарія, липень 2018 року - Македонія. Доказів набрання рішенням суду законної сили матеріали справи не містять /т.2 а.с.223-224/.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 09 листопада 2015 року № 36-2918, в орган опіки та піклування звернулась ОСОБА_1, яка проживає з дітьми, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, із заявою щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 Мати, ОСОБА_1, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини щодо невиконання батьківських обов'язків ОСОБА_3, пояснила, що батько з дітьми не проживає, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться їх розвитком і здоров'ям, матеріально не забезпечує, під час телефонічних дзвінків постійно погрожує, веде себе агресивно. У психологічній характеристиці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначено, що на момент обстеження ставлення до батька ОСОБА_4 та ОСОБА_5 негативне. Негативне ставлення до батька більш чітко прослідковується у ОСОБА_5, яка переживає ще й певний емоційний дискомфорт при згадці про батька. Зі сторони мами стосовно обох дітей прослідковується задоволення. Діти переживають відсутність почуття безпеки в сім'ї та певну генералізовану беззахисність і тривожність. Згідно з рекомендаціями психолога дітям необхідно гарантувати відсторонення від насильницьких дій з боку особи, що їх завдала (чи може завдавати в майбутньому), забезпечити повну, безпеку, надавати необхідну допомогу, аби знизити рівень тривоги, посприяти їх психічній реабілітації задля корекції психоемоційних станів. Згідно інформації Львівської спеціалізованої загальноосвітньої школи І ступеня № 53 з поглибленим вивченням англійської мови, за період навчання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у школі, їх батько, ОСОБА_3, відвідав школу лише раз, вихованням та навчанням дітей не займається, жодного разу не відвідував батьківські збори та не підтримував контакт з класними керівниками та вихователями групи продовженого дня. Не приймав участь у громадському житті класу та школи. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 06 серпня 2014 року розглядалось питання щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні ОСОБА_3 з дітьми, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в результаті розгляду якого батькові рекомендовано відвідувати дітей за місцем навчання, зустрічатись з ними під час перерви та позашкільний час разом з шкільним психологом, щоб поступово відновити емоційний контакт та довіру до батька. Додатково рекомендовано ОСОБА_3 налагодити належні відносини з колишньою дружиною з метою уникнення подальших конфліктів, які можуть негативно вплинути на психологічний стан дітей та відобразитись на негативному ставленні до батька. Однак, ОСОБА_3 не вжито жодних дієвих, ефективних заходів для примирення з колишньою дружиною та налагодження контакту з дітьми. Згідно листа відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 12 червня 2015 року № В8/8254 загальна сума заборгованості по аліментах за ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей станом на 01 червня 2015 року становить - 31418,44 грн. ОСОБА_3 на засіданні комісії заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, пояснив, що намагається допомагати дітям, за допомогою поштового зв'язку відправляє їм подарунки, проте відправлене повертається на його адресу. Інших обґрунтованих пояснень про те, що конфлікт між ним, колишньою дружиною та дітьми вичерпано не надав. Враховуючи те, що між дітьми та батьком втрачено психоемоційний зв`язок, ставлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до батька негативне, попри знання своїх прав, батьком повністю знівельовано свій обов'язок щодо виховання та утримання дітей, з метою захисту прав та інтересів малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, керуючись ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 164 Сімейного кодексу України, «Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, орган опіки та піклування - Шевченківська районної адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_5 /т.1 а.с.44/.

Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ч.ч.1, 2, 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

За ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Також, згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них від повільності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При цьому, як свідчать матеріали справи, встановлено рішеннями судів у справах, сторонами яких були позивач та відповідач, між сторонами існує конфлікт з приводу виховання та спілкування відповідача з дітьми. Виключення будь-якого спілкування батька з дітьми не буде сприяти відновленню їх емоційного контакту, унеможливить їх подальше спілкування та не буде сприяти належному формуванню позитивних стосунків між батьком та дітьми та їх повноцінному вихованню.

Надані у дану справу докази не свідчать, що сама позивач вчиняла дії, спрямовані на налагодження контакту дітей із батьком, в тому числі і після постановлення рішення про визначення порядку спілкування. Матеріали натомість свідчать, що діти самостійно, в присутності матері та працівників органу опіки та піклування не бажали спілкуватися із батьком, що об`єктивно позбавляло відповідача можливості приймати участь у вихованні дітей в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надавати дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяти засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі.

При цьому, сам по собі факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів також не є підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки суду не доведено належними доказами, яким був би вирок суду про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності про свідоме ухилення відповідача від виконання обов`язку по матеріальному забезпеченню дітей.

Також не містять матеріали справи і доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача з приводу надання та подальшої відмови в наданні відповідачем допомоги в забезпеченні медичного догляду дітей, винної поведінки відповідача в свідомому ухиленні від виконання батьківських обов`язків.

Натомість матеріали справи свідчать про те, що відповідач, як до так і після постановлення рішення у справі про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні намагався зустрітися із дітьми, звертався до установ, в яких навчаються діти з приводу їх навчання, під час розгляду органом опіки та піклування питання щодо наявності чи відсутності підстав для позбавлення батьківських прав заперечував проти такого позбавлення.

При цьому, суд не може погодитися із висновком органу опіки та піклування щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, оскільки сама лише втрата психоемоційного зв`язку між батьком та дітьми, негативне ставлення дітей до батька не свідчить про наявність підстав для висновку про свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, його ухилення від виконання батьківських обов`язків.

За таких обставин, оскільки судом не встановлено свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов'язками, доказів того, що діти не заперечують проти позбавлення батьківських прав батька по відношенню до них суду не надано, в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 17 березня 2017 року.

Суддя Д.О. Парфьонов