Справа № 461/3377/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/4956/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ДП «Бристоль» ТзОВ фірми «ОСОБА_2 ЛІМІТЕД» ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Бристоль» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ОСОБА_2 ЛІМІТЕД» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «Бристоль» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ОСОБА_2 ЛІМІТЕД», треті особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, Львівська міська рада, Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», Галицька районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямГалицького районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року позов задоволено.Зобовязано ДП «Бристоль» ТзОВ фірми «ОСОБА_5 ЛІМІТЕД» усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням №1-Б на вул. В.Гнатюка, 8 у м. Львові та демонтувати будівельну конструкцію, якою закладено віконний отвір вказаного приміщення.Стягнуто з ДП «Бристоль» ТзОВ фірми «ОСОБА_5 ЛІМІТЕД» на користь Державної судової адміністрації України 640,00 грн. судового збору.

Дане рішення оскаржило ДП «Бристоль».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Вважають рішення таким, що прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. Суд вважав встановленими обставини, які не доведені належними та допустимими доказами, а висновки суду не відповідають обставинам справи та побудовані на припущеннях. Зазначають, що висновок суду про те, що ОСОБА_4 є власником нежитлового приміщення №1-б на вул. ОСОБА_6ОСОБА_7, 8 у м. Львові є безпідставним, оскільки не підтверджений жодними доказами, відтак застосування судом до спірних правовідносин ст.ст. 317, 319, 321 та 391 ЦК України є неправильним. Також, зазначають, що у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що ДП «Бристоль» чинить будь-які перешкоди позивачеві, як і відсутні докази замурування віконного прорізу спірного нежитлового приміщення. Крім цього, вказують на те, що до позовної заяви позивачем додано копію технічного паспорта на нежитлові приміщення №8 на вул. ОСОБА_6ОСОБА_7 у м. Львові, що виготовлений ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 25.11.2013 року, який спростовує твердження позивача і висновки суду, оскільки із вказаного технічного паспорта вбачається наявність трьох віконних прорізів із спірного нежитлового приміщення №1-б пл. 24,5 кв.м. Невірним є також трактування судом змісту листа Інспекції ДАБК у м. Львові від 09.09.2016р. №07-1691 щодо спірних правовідносин. Крім цього, зазначають, що суд не зясував правомірності влаштування віконного отвору із нежитлового приміщення 1-в у бічній торцевій стіні будинку №8 на вул. Гнатюка у м. Львов, а також наявності дозвільних документів на його встановлення.

В судове засідання представники третіх осіб не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що треті особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладено розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд посилаючись, зокрема, на ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.3, ст.ст.11, 15, 10, 11, 60, 317, 319, 391, ч.1 ст. 321, ч.2 ст. 382 ЦК України та ст.ст. 10, 152 ЖК України, Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207, Положення про міжвідомчу комісію при районній адміністрації Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 25.05.2007 № 331, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», п. 33 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», задовольняючи позов, виходив з того, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.08.2014р. №640 «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку №8 на вул. ОСОБА_6 ОСОБА_7 під житлову квартиру та подальше її використання» ОСОБА_4 є єдиним власником нежитлового приміщення №1-6 на вул. ОСОБА_6 ОСОБА_7, 8 в м.Львові. На виконання рішення виконавчого комітету від 18.08.2014р. №640 позивач отримав Дозвіл на виконання будівельних робіт від 13.01.2017р. №ЛВ 29, відповідно до якого проводив ремонті роботи у квартирі. В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що певний час не користувався спірним приміщенням, а коли восени 2016 р. прийшов, щоб продовжити ремонтні роботи, то встановив, що вікно, яке виходило у двір вул. Гнатюка, 6 замуроване; тобто, впритул до стіни будинку №8 зведено стіну будинку №6, відтак, відчинити вікно неможливо і будь-яке природне сонячне світло в приміщення не поступає. Із технічного паспорту нежитлового приміщення №1-6 на вул. ОСОБА_6 ОСОБА_7, 8 в м.Львові вбачається, що в приміщенні є віконний отвір зі сторони вул. Ак.Гнатюка, 6 в м.Львові. Із акту ЛКП «Айсберг» від 05.05.2017 р. вбачається, що забудовником /ДП «Бристоль» ТзОВ фірми «ОСОБА_5 ЛІМІТЕД»/ на вул. Гнатюка, 6 в м. Львові замуроване вікно в нежитловому приміщенні під літ. 1-«б»-3 пл. 14,9 кв.м. на другому поверсі будинку №8 по вул..Гнатюка в м.Львові. Як вбачається із листа від 09.09.2016 року №07-1691 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові (далі - Інспекція) в межах повноважень розглянуто звернення від 01.08.2016, зареєстроване Галицькою районною адміністрацією 01.08.2016 за №3-К-40962-Г-31, щодо будівництва готелю з магазином супутніх товарів за адресою вул.Гнатюка, 8 у м.Львів. Під час проведення перевірки, Інспекцією, встановлено, що будівництва готелю з магазином супутніх товарів за адресою вул.Гнатюка 8, замовником ДП «Бристоль» виконується на підставі містобудівних умов і обмежень затверджених Наказом департаменту містобудування від 30.01 2014 №26, декларації про початок будівельних робіт зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 29.08.2014р. за № ЛВ36, проектної документації розробленої ПП «АРХЕОТЕКТОС», експертизи проекту від 14.07.2016 № 14-1235-16 виконаної Філією ДП «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області. За результатами перевірки, дано згоду на замурування вікна яке виходить на сторону будівництва готелю замовником якого є ДП «Бристоль». Замурування інших вікон будинку на вул. Гнатюка 6 проектною документацією будівництва готелю з магазином супутніх товарів за адресою вул. Гнатюка 8 не передбачено, про що складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними, порушене право власності позивача підлягає судовому захисту. Відповідач не спростував доводів заявлених вимог, не надав доказів, що мав правові підстави для замурування вікна у нежитловому приміщенні №1-6 на вул. ОСОБА_6 ОСОБА_7, 8; своїми протиправними діями ДП «БРИСТОЛЬ» чинить перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного зясування всіх обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а крім цього рішення суду суперечить вимогам закону.

Як вбачається із пояснень осіб, що брали участь у розгляді справи, матеріалів справи, позивач звернувся в суд з даним позовом у якому просив про: зобовязання ДП «Бристоль» ТзОВ фірми «ОСОБА_2 ЛІМІТЕД» усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням та за власні кошти демонтувати будівельну конструкцію, якою закладено віконний отвір квартири №1-б на вул. ОСОБА_6 ОСОБА_7, 8.

При цьому позивач посилався на порушення його прав власника нежитлового приміщення (квартири) №1-б в буд. 8 на вул. Гнатюка в м.Львові. Про необхідність захисту його правомочностей власника згаданого приміщення позивач вказав і у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Крім цього, дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також, Главою 29, Розділу І, Книги третьої Цивільного кодексу України визначені основні засади та способи захисту права власності, зокрема, це ст.ст. 386, 391 ЦК України, що стосується даного спору.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачу згадане нежитлове приміщення (квартира) №1-б в буд. 8 на вул. Гнатюка в м.Львові на праві власності не належить. Будь-які правовстановлюючі документи, які б посвідчували його право власності на вказане приміщення у позивача відсутні чого він у судовому засіданні не заперечив.

Єдиними документами, які свідчать про певні права позивача стосовно вказаного приміщення є рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №640 від 18.078.2014 року «Про перепланування нежитлових приміщень у будинку №8 на вул. академіка ОСОБА_7 під житлову квартиру та подальше її використання», а також дозвіл на виконання будівельних робіт стосовно приміщень №ЛВ 29 від 13.01.2017 року. Однак, такі документи не свідчать про право власності позивача на згадане приміщення.

Крім цього, із наведених вище доказів вбачається, що згадані приміщення належать до комунальної власності міста.

Зважаючи на вказане, право власності позивача на згадані приміщення захищені у обраний ним спосіб бути не можуть, оскільки такого у нього не існує як помилково вважав суд першої інстанції.

Відповідно позов про усунення порушень прав власника спірного приміщення, а саме замурування одного із вікон приміщення, із поданням відповідних доказів неправомірності дій відповідача та порушення прав власника таким може бути поданий відповідним органом місцевого самоврядування як уповноваженим органом від імені власника спірного майна територіальної громи міста на захист порушених прав.

Зважаючи на вказане рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову чим слід визнати доводи апеляційної скарги підставними та таку задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Бристоль» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ОСОБА_2 ЛІМІТЕД» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «Бристоль» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ОСОБА_2 ЛІМІТЕД», треті особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, Львівська міська рада, Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», Галицька районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Дочірнього підприємства «Бристоль» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ОСОБА_2 ЛІМІТЕД» 704 грн. сплаченого ними судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_8