Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2017 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 лютого 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») було укладено кредитний договір

№ 09/П/79/2008-840, за умовами якого банк надав їй кредит у сумі

123 687 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,99 %.

15 лютого 2008 року між нею та банком було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 в

м. Києві, загальною площею 43,10 кв.м, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2008 року.

15 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язувався нести солідарну з нею відповідальність за невиконання умов зазначеного вище кредитного договору.

Зазначала, що банк не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовної сукупної вартості кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, а тому вважала, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків та погіршення становища споживача.

Посилаючись на порушення відповідачем ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_4 просила визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, які були укладені між нею та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», а також договір поруки, укладений між ОСОБА_6 та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра».

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 лютого

2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

28 березня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судового рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що перед укладенням кредитного договору позичальник ОСОБА_4 була ознайомлена із загальними умовами кредитування, істотними умовами договору та підписала кожну сторінку кредитного договору.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам, які містяться в матеріалах справи, та вимогам закону.

Встановлено, що 15 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір

№ 09/П/79/2008-840, за умовами якого банк надав їй кредит у сумі

123 687 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,99 %.

15 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 43,10 кв.м.

15 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_6 зобов'язувався нести солідарну з нею відповідальність за невиконання умов кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з вимог ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК Українизазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 , 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК Українипередбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин повинен вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Враховуючи, що при укладенні оспорюваного кредитного договору ОСОБА_4 була ознайомлена із усіма істотними умовами договору, погодилась із ними, про що свідчить її підпис на кожному аркуші кредитного договору, заперечень щодо умов договору не заявляла, при цьому деякий час виконувала йому умови, підстав вважати про те, що вказаний договір містить несправедливі умови, передбачені ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист споживачів», немає, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для визнання такого договору недійсним. При цьому судами в порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України правильно враховано, що факт ознайомлення та погодження ОСОБА_4 із умовами оспорюваного договору також встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року.

Беручи до уваги, що підставою для визнання недійсними договорів іпотеки та поруки, заявленими позивачем в суді першої інстанції, було недійсність кредитного договору, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні вказаних похідних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої і апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, встановили фактичні обставини у справі, надали оцінку наявним в матеріалах справи доказам, зазначили про мотиви їх неприйняття, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 337 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 лютого

2017 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур