У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 грудня 2015 року в с. Калинівці Броварського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля «Шевроле Авео», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля «Пежо», номерний знак НОМЕР_3, під її керуванням.

Внаслідок ДТПпошкоджено належний їй транспортний засіб, чим завдано майнової шкоди. Відповідач на місці ДТП визнав свою вину, просив не оформлювати матеріали згідно з вимогами закону, на що вона надала свою згоду. За наслідками вказаної домовленості відповідачем було надано розписку про відшкодування шкоди у добровільному порядку, проте своєзобов'язання відповідач виконав не вповному обсязі.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила судстягнути з ОСОБА_5 на її користь 58 632 грн 25 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 58 632 грн 25 коп. на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішенняапеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 1166, 1187 ЦК України та врахувавши звіт про оцінку автомобіля від 10 лютого 2016 року № 64, дійшов до правильного висновку про те, що неправомірними діями відповідача та з його вини, ОСОБА_4 внаслідок ДТП завдано майнової шкоди, відповідальність за відшкодування якої взяв на себе ОСОБА_5, про що є відповідні розписки, написані останнім в присутності аварійного комісара (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Відповідачем не надано доказів на спростування розміру матеріального збитку.

Посилання касаційної скарги на недоведеність вини ОСОБА_5 у ДТП безпідставні, оскільки вона підтверджується обставинами ДТП, схемою місця ДТП, оформленою аварійним комісаром (а.с. 102 - 104), яка є належним і допустимим доказом (ст. ст. 57 - 59 ЦПК України) й не спростованим відповідачем.

При цьому суд керувався не нормами ЦК України щодо грошового зобов'язання, як зазначається в касаційній скарзі, а нормами деліктних правовідносин, що відповідає предмету та підставі позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.Ф. Хопта