РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.11.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.,

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщення та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщення та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постійно вирішує проблеми побутового характеру, ремонтує дане приміщення, оплачує усі комунальні послуги та ні., а також утримує в належному технічному стані частину цокольного приміщення в будинку №20 на вул. ОСОБА_2.

В судове засідання позивач не з'явився, позов із врахуванням додаткових письмових пояснень підтримав повністю та просив його задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого представник позивача не заперечив.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судом встановлено, що будинок №20 на вул. Володимира Великого у м. Львові є девятиповерховим багатоквартирним будинком, який перебуває у комунальній власності Львівської міської ради.

15.05.2000р. між приватним підприємством «ПІК ЮМАСІД» та МКП «Львівелектротранс» укладено договір оренди нежитлового приміщення і обладнання №77/2000, відповідно до якого позивач, як керівник приватного підприємства «ПІК ЮМАСІД» прийняв у користування нежитлові (цокольні) приміщення в будинку № 20 на вул. Володимира Великого у м. Львові загальною площею 30,50 кв.м.

19.07.2004р. між приватним підприємством «ПІК ЮМАСІД» та МКП «Львівелектротранс» укладено договір оренди нежитлового приміщення і обладнання №164/04, відповідно до якого позивач, як керівник приватного підприємства «ПІК ЮМАСІД» прийняв у користування нежитлові (цокольні) приміщення в будинку № 20 на вул. Володимира Великого у м. Львові загальною площею 34,70 кв.м.

Згідно довідки від 01.01.2008р., виданої головним бухгалтером МКП «Львівелектротранс» заборгованості по орендні і комунальних послугах «ПІК ЮМАСІД» перед МКП «Львівелектротранс» по оренді нежитлового (цокольного) приміщення в будинку № 20 на вул. Володимира Великого немає.

З метою покращення житлових умов використання обєкту оренди позивачем здійснено ремонт. Адміністративний шлях первинної приватизації приміщення позивачу пройти не вдалось, що підтверджується численними зверненнями до органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Враховуючи специфіку м. Львова, а саме незадовільний стан дахів та горищ в житлових будинках, збудованих у минулих сторіччях, відсутність достатніх коштів у місцевому бюджеті для їх ремонту та необхідність збільшення житлової площі, 06 липня 2007 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради ухвалено рішення № 442 «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду», яким затверджено Положення про порядок підготовки, погодження документів для оформлення дозволів на проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках з метою ремонту дахів та збільшення житлової площі будинків на території м. Львова (надалі Положення про надбудову).

Відповідно до п. 1.14 Положення про надбудову проведення реконструкції горищ під мансардні поверхи або надбудов погоджується з власниками (повнолітніми наймачами) всіх квартир будинку.

Вищевказаний документ є нормативно-правовим актом, обов'язковим для виконання органами місцевого самоврядування м. Львова та мешканцями м. Львова.

Зазначена правова позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року у справі № 461/6797/12 провадження № 6-25091ск15.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Згідно із додатком Б ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», горище це простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, передбаченому ст. 364 ЦК України.

Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі зібраних та перевірених у ході розгляду справи доказів.

Позивач просить не відшкодовувати йому за рахунок відповідачів понесені ним, документально підтверджені, судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 р.

Керуючись ст. ст. 33, 47, 124 Конституції України, ч.1 ст.344, ст. 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 158, 209, 212, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, на підставі п. 1 ст. 328, ст. ст. 1216 - 1268 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові (цокольні) приміщення в будинку № 20 на вул. Володимира Великого у м. Львові загальною площею 33,30 кв.м. (приміщення під індексом ХІХ площею 8,6 кв.м., приміщення під індексом ХVІІ площею 3,3 кв.м. та приміщення під індексом ХVІ площею 21,4 кв.м.). Частка: 1/1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів, з дня отримання копії рішення.

Суддя Ванівський Ю.М.