Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2087/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шепетько В. І.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

16.11.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів - Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва», ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Українська Н.М., про визнання недійсним договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), скасування його державної реєстрації та припинення права користування чужою земельною ділянкою за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2017 року і

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2017 року зазначений позов задоволений частково.

Визнано недійсним договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 17 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чапаєва», посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М. за №187, предметом якого є право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 4,6908 га, кадастровий № НОМЕР_1, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на підставі договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзисом), зареєстрованим приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М., індексний номер 28386227 від 23 лютого 2016 року, правокористувачем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Чапаєва», власник ОСОБА_3; об'єкт речового права - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,6908 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Чапаєва", , місцезнаходження с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, вул. Кірова, 209/25, на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

В апеляційній скарзі ТОВ "Чапаєва" просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судове засідання сторони та третя особа не з'явились про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому частиною 1 ст.76 ЦПК України порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності сторін та третьої особи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється сином ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 15 вересня 2006 року зроблено актовий запис №83, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 16 березня 1016 року відділом ДРАЦС Новоукраїнського РУЮ у Кіровоградській області (а.с.8-10).

Спадкодавець ОСОБА_5 мала у власності земельну ділянку НОМЕР_3 площею 4,6908 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4, кадастровий НОМЕР_1, передана на підставі розпорядження Новоукраїнської РДА від 29 березня 2002 року №226-р, що розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12-13).

Свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку отримала відповідач ОСОБА_3 (а.с.11,14).

На момент смерті ОСОБА_5 разом з нею проживав відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 (а.с.15).

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 04 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, видане на ім'я ОСОБА_3, визнане недійсним, а за позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки, належної ОСОБА_5 (а.с.16-17).

17 лютого 2016 року між відповідачем ОСОБА_3, від імені якої діяв представник ОСОБА_6, та відповідачем ТОВ "Чапаєва" укладено оспорюваний договір, який зареєстровано у встановленому законом порядку, про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільгосппотреб (емфітевзис), строком на 49 років, із оплатою 100 тис. грн. за весь час використання земельної ділянки (а.с.18-22).

На час укладення договору емфітевзису фактичними співвласниками земельної ділянки були ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 діючи недобросовісно, спочатку без відома позивача ОСОБА_2 самостійно оформила право власності на земельну ділянку лише на себе, а згодом самостійно через свого представника уклала оспорюваний правочин щодо земельної ділянки.

Укладення оспорюваного договору відбувалося на підставі правовстановлюючого документу на земельну ділянку - свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Новоукраїнської держнотконтори 24 грудня 2015 року, реєстраційний номер 2189.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний договір укладений з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним.

За приписами ст.407 ЦК України, яка визначає підстави виникнення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже основною підставою укладення договору, є волевиявлення власника земельної ділянки для передання у користування іншій особі належну їй земельну ділянку.

Матеріалами справи підтверджується, що 17 лютого 2016 року між відповідачем ОСОБА_3, від імені якої діяв представник ОСОБА_6, та відповідачем ТОВ "Чапаєва" укладено нотаріально посвідчений договір, який зареєстровано у встановленому законом порядку, про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільгосппотреб (емфітевзис), строком на 49 років, із оплатою 100 тис. грн. за весь час використання земельної ділянки (а.с.18-20).

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 04 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, видане на ім'я ОСОБА_3, визнане недійсним, а за позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки, належної ОСОБА_5 (а.с.16-17).

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; б) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами частини 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору емфітевзису фактичними співвласниками земельної ділянки були ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3, діючи недобросовісно, спочатку без відома позивача ОСОБА_2 самостійно оформила право власності на земельну ділянку лише на себе, а згодом самостійно через свого представника уклала оспорюваний правочин щодо земельної ділянки.

Укладення оспорюваного договору емфітевзису відбувалося на підставі правовстановлюючого документу на земельну ділянку - свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Новоукраїнської держнотконтори 24.12.2015 року, реєстраційний номер 2189, яке рішенням Новоукраїнського районного суду від 04.10.2016 року визнано недійсним.

Оскільки укладанням оспорюваного договору емфітевзізу порушено права ОСОБА_2, який фактично прийняв спадщину, а тому є співвласником спірної земельної ділянки, договір емфітевзису підлягає визнанню недійсним.

Відсутність державної реєстрації права власності позивача на земельну ділянку та відсутність кадастрового номеру земельної ділянки не є підставою вважати, що не порушуються права позивача як власника земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва» відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л.Карпенко