У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» до ОСОБА_5, треті особи: Устинівська селищна рада Кіровоградської області, відділ Держземагенства в Устинівському районі Кіровоградської області, Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Кіровоградській області, про відновлення порушеного права та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Кіровоградобленерго» (далі ПАТ «Кіровоградобленерго») звернулося в суд з позовом, в якому просило зобов'язати ОСОБА_5 відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів ПАТ «Кіровоградобленерго», а саме звільнити охоронну зону повітряної лінії 0,4 кВ Л-2 від КТП -74 за адресою АДРЕСА_1, шляхом знесення господарської будівлі та переміщення огорожі, в якій вмуроване електроопору, за межі охоронних зон опор за №№ 20, 21, 22.

Позов мотивовано тим, що відповідачем без погодження з позивачем розпочато будівництво в межах охоронних зон лінії електропередач. Незважаючи на повідомлення ПАТ «Кіровоградобленерго» про порушення нею охоронних зон та пропозицію винести об'єкти за межі охоронних зон, ОСОБА_5, будівництво не припинила. ОСОБА_5 порушено права та інтереси позивача внаслідок нехтування нею вимогами чинного законодавства щодо обов'язку використання власниками земельних ділянок, на яких розташовані лінії електропередач, з певними обмеженнями.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити охоронну зону повітряної лінії 0,4 кв Л-2 від КТП-74 за адресою АДРЕСА_1, шляхом знесення частини господарської будівлі, яка розміщена на земельній ділянці під проводами опор № 21-22 в межах 2 метрів повітряного простору, обмеженого вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони від крайніх проводів даних опор. Звільнити від огорожі частину земельної ділянки під опорою № 20 в межах 2 метрів повітряного простору, обмеженого вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони від крайніх проводів даної опори. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що будівництво нерухомого майна на належній відповідачу земельній ділянці здійснено відповідно до дозволу та затвердженого проекту такої забудови, тому порушень з боку відповідача не вбачається.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час виділення відповідачу вказаної земельної ділянки, опори повітряної лінії вже знаходилися на її території, тому діяльність власника ОСОБА_5 у використанні земельної ділянки обмежена відповідно до закону. Висновком обстеження спірної земельної ділянки, ескізом заборонної зони, фототаблицею підтверджується, що в межах охоронних зон опор №№ 21, 22 знаходиться господарська будівля, яка відповідно до свідоцтва про право власності, не увійшла до переліку об'єктів будинку, що здані в експлуатацію, а електроопору за № 20 вмуровано в огорожу. У липні 2012 року власник земельної ділянки ОСОБА_5 попереджалась обслуговуючим підприємством позивача про необхідність виносу побудованих об'єктів з охоронної зони лінії електропередач та заборони на виконання будівельних та земельних робіт у зоні проходження ПЛ - 0,4КВ Л-2 від КТП 74, на який розташовані опори 20,21,22.

Актом перевірки, проведеною державною інспекцією з енергетичного нагляду від 3 липня 2013 року підтверджується виявлені порушення та у п.2 зазначається про можливість вирішити питання щодо виносу повітряної лінії електропередач за межі земельної ділянки відповідача відповідно до положень ст.18 Закону України «Про електроенергетику». Наведена норма передбачає перенесення повітряних і підземних електричних мереж власником цих об'єктів електроенергетики, але за рахунок замовників будівництва. Разом з тим, сторони не мають домовленості щодо переносу опор лінії електропередач за рахунок відповідача.

Встановивши, що належна відповідачу земельна ділянка є земельною ділянкою з обмеженнями, передбаченими чинним законодавством, яким встановлений особливий режим використання власниками і користувачами таких земельних ділянок у спеціальних зонах об`єктів енергетики, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на балансі ПАТ «Кіровоградобленерго» (згідно переліку нерухомого майна, яке передано у процесі корпоратизації відповідно до Указу Президента України 15 червня 1993 року за №210/93 до статутного фонду ВАТ "Кіровоградобленерго" станом на 1 червня 1995 року) станом на 1 травня 2015 року як основні засоби перебувають повітряні лінії ВЛ-0,4КВ ОТ КТП 74, які веденні в експлуатацію 1 січня 1966 року та 1 січня 1974 року.

За місцем розташування лінія електропередачі проходить через земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 1 лютого 2012 року на підставі рішення Устинівської сільської ради Устинівського району від 21 червня 2011 року, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, площею 0,1256 га, по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_5 побудувала житловий будинок з господарськими будівлями та, відповідно до свідоцтва від 24 жовтня 2012 року, є власником вказаного нерухомого майна.

Висновком обстеження спірної земельної ділянки, ескізом заборонної зони, фототаблицею підтверджується, що в межах охоронних зон опор №№ 21, 22 знаходиться господарська будівля, яка відповідно до свідоцтва про право власності, не увійшла до переліку об'єктів будинку, що здані в експлуатацію, а електроопору за № 20 вмуровано в огорожу (а.с. 8, 9, 11, 12).

У липні 2012 року власник земельної ділянки ОСОБА_5 попереджалась обслуговуючим підприємством позивача про необхідність виносу побудованих об'єктів з охоронної зони лінії електропередач та заборони на виконання будівельних та земельних робіт у зоні проходження ПЛ - 0.4КВ Л-2 від КТП 74, на який розташовані опори 20, 21, 22 (а.с.7,10).

Актом перевірки від 3 липня 2013 року, проведеною державною інспекцією з енергетичного нагляду встановлено порушення вимог нормативних актів в галузі електроенергетики, зокрема: не виконана перетяжка та регулювання проводів повітряної лінії опори 20-20А, попори 21-23А; мінімально допустимий переріз неізольованих проводів в прогоні опори 20-20А за умови механічної міцності не відповідає вимогам ПУЕ; виявлено загнивання дерев`яної опори №23А (зменшення діаметра понад припустимого).

У пункті 2 вказаного акту зазначається про можливість вирішити питання щодо виносу повітряної лінії електропередач за межі земельної ділянки відповідача відповідно до положень ст.18 Закону України «Про електроенергетику». Наведеною нормою передбачено можливість перенесення повітряних і підземних електричних мереж власником цих об'єктів електроенергетики, але за рахунок замовників будівництва (а.с.46-47).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що діями відповідача порушуються вимоги Закону України «Про електроенергетику», Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів», Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року №209, оскільки здійснюючи будівництво господарської споруди та встановлюючи огорожу земельної ділянки, відповідач зобов'язана була врахувати наявність охоронних зон та здійснювати будівництво не ближче ніж 2 метри до повітряного простору, обмеженого вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів опор №№ 20,21, 22. Крім того, спорудження відповідачем будівель та огорожі в охоронній зоні лінії електропередач, вмурування опори в огорожу порушує права та інтереси позивача, як власника лінії електропередач щодо умов її експлуатації та технічного обслуговування.

Стаття 112 ЗК України встановлює, що охоронні зони створюються: уздовж ліній електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронюваних зон визначається законодавством України.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що в охоронних зонах електричних мереж, а також інших особливо важливих об`єктів електроенергетики діють обмеження, передбачені законодавством України щодо використання земель.

Відповідно до ч. 2 п. 4 Правил охорони електричних мереж, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року № 209. у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об`єкти електричних мереж, зобов'язані вживати належних заходів до збереження зазначених об`єктів.

За приписами п. 5 вищезазначених Правил, охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови не відхиленого їх положення на відстані 2 метри для повітряних ліній напругою до 1 кВ.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» в охоронних зонах кабельних ліній електропередачі власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним і юридичним особам забороняється: саджати древа та кущі, зводити будинки, споруди будь-якого призначення.

Висновком обстеження спірної земельної ділянки, ескізом заборонної зони, фототаблицею підтверджується, що в межах охоронних зон опор №№ 21, 22 знаходиться господарська будівля, яка відповідно до свідоцтва про право власності, не увійшла до переліку об'єктів будинку, що здані в експлуатацію, а електроопору за № 20 вмуровано в огорожу (а.с.8. 9,11,12).

У липні 2012 року власник земельної ділянки ОСОБА_5 попереджалась обслуговуючим підприємством позивача про необхідність виносу побудованих об'єктів з охоронної зони лінії електропередач та заборони на виконання будівельних та земельних робіт у зоні проходження ПЛ - 0.4КВ Л-2 від КТП 74, на який розташовані опори 20, 21, 22 (а.с.7,10).

Актом перевірки від 3 липня 2013 року, проведеною державною інспекцією з енергетичного нагляду встановлено порушення вимог нормативних актів в галузі електроенергетики.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов дійшов обґрунтованого висновку, що діями відповідача порушуються вимоги Закону України «Про електроенергетику», Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів», Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року №209, оскільки здійснюючи будівництво господарської споруди та встановлюючи огорожу земельної ділянки, ОСОБА_5 зобов'язана була врахувати наявність охоронних зон та здійснювати будівництво не ближче ніж 2 метри до повітряного простору, обмеженого вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів опор №№ 20,21, 22. Крім того, спорудження відповідачем будівель та огорожі в охоронній зоні лінії електропередач, вмурування опори в огорожу порушує права та інтереси позивача, як власника лінії електропередач щодо умов її експлуатації та технічного обслуговування.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд апеляційної інстанції, правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення місцевого та апеляційного судів без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова