Справа № 473/3656/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"17" березня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В С Т А Н О В И В:

09.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, власника житлового будинку №50 по вул. Лермонтова у м. Вознесенську, про стягнення 130637,39 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 15.12.2015 року нею та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір купівлі продажу житлового будинку №50 по вул. Лермонтова у м. Вознесенську та земельної ділянки за 10 000 доларів США за умовами якого вони досягли згоди про укладання договору купівлі-продажу цього житлового будинку, земельної ділянки в нотаріальному порядку не пізніше 30 листопада 2016 року за 10 000 доларів США та в рахунок забезпечення виконання договору нею було передано відповідачу 5 000 доларів США.

Посилаючись на те, що укладений договір є нікчемним з огляду на недотримання нотаріальної форми договору, позивач просив позов задовольнити застосувавши наслідки нікчемності правочину.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, після початку судового розгляду подали уточнену позовну заяву, в якій змінили підставу позовних вимог (просили стягнути аванс), але вказана заява судом до розгляду не прийнята, оскільки зміна підстави позовних вимог згідно зі ст. 31 ЦПК України можлива лише до початку розгляду справи по суті.

В провадженні Вознесенського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №473/349/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав зазначаючи, що виходячи із підстави позовних вимог позов не може бути задоволений, оскільки між сторонами у справі не укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, сторони лише усно домовилися укласти такий договір у майбутньому, а тому передана позивачем відповідачу грошова сума фактично є авансом.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, надані сторонами відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог та відповідно до ст.11 ЦПК України, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки порушені права позивача не підлягають захисту в порядку передбаченому ст. 216 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку №50 по вул. Лермонтова у м. Вознесенську на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріально посвідченого 17.05.2013 року і відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказаний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_2

Право власності відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянкою площею 0,0412 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: вул. Лермонтова, 50 у м. Вознесенську підтверджується рішенням Вознесенської міської ради №18 від 18.11.2016 року «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельної ділянки».

Зі змісту розписки від 15.12.2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 підтверджує, що грошові кошти в сумі 5000 доларів США сплачені за вказаний житловий будинок та землю, що розташовані за адресою: м. Вознесенськ, вул. Лермонтова, 50.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочин у кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Разом з тим, передбачені ст. 216 ЦК України правові наслідки застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, сторони лише усно домовилися укласти такий договір у майбутньому, а тому передана ОСОБА_1 відповідачу грошова сума у розмірі 5000 доларів США фактично є авансом.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Ухвалою суду від 23.12.2016 року в порядку забезпечення позову накладений арешт на житловий будинок №50 по вул. Лермонтова у м. Вознесенську.

У відповідності до статті 154 ч.6 ЦПК України суд може одночасно з ухваленням судового рішення про відмову у задоволенні позову скасувати заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Скасувати захід забезпечення позову згідно ухвали судді Вознесенського міськрайонного суду від 23.12.2016 року накладення арешту на житловий будинок № 50 по вул. Лермонтова у м. Вознесенську року належний ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріально посвідченого 17.05.2013 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення судового рішення, а особами, які були відсутні в судовому засіданні, у той же строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: О .Є. Старжинська