РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі

судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Панаслюк Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

01.08.2016 року між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та власником будинку садибного типу за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 був укладений договір № 22 «Про умови надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води».

ОСОБА_1 вважає, що вказаний договір не відповідає вимогам діючого законодавства України, оскільки він суперечить вимогам ст.ст. 203,227,229 ЦПК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів», та іншому діючому законодавству, оскільки вона у вказаному договорі визначена як виконавець. Так п. 2.2. вказаного договору її як виконавця зобов'язано забезпечити укладення договорів зі споживачем послуг з теплопостачання, до початку опалювального сезону скласти акт готовності систем теплопостачання. Таким чином, вважає, що оспорюваний договір був укладений нею під тиском представників відповідача, котрими їй було роз'яснено в усній формі, що теплопостачання буде припинено у зв'язку з наявним боргом за послуги, та буде відновлено у разі підписання вказаного освоюваного договору.

ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір № 22 про умови надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» та ОСОБА_1, від 01 серпня 2016 року, стягнути на її користь сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача в суді проти позову заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини з постачання фізичним особам теплової енергії регулюються ст.714 ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України від 21.07.2005 року №630. Вказані правовідносини є договірними.

Згідно зі ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму використання відповідної мережі, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Договір про постачання енергії та інших ресурсів є консенсуальним, двостороннім та оплатним. Об'єктом договору постачання енергетичними та іншими ресурсами може виступати електрична і теплова енергія, природній газ, вода, нафта та інші ресурси, які надаються споживачеві (абонентові) через приєднану мережу електропроводів, трубопроводів тощо.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначенні терміни, так виконавець це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до положень ч.3 ст.20, ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язком споживача є укладення договору про надання послуг, підготовленого виконавцем на підставі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець послуг зобов'язаний забезпечити своєчасність та відповідну якість послуг згідно із законодавством та умовами договору; підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з положеннями ст.ст. 3, 6, 14, 627, 629 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони мають права врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 27.07.2007 року та витягу з Державного реєстру правочинів, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрована за вказаною адресою з 27.10.2007 року (а.с. 5, 42-44).

На ім'я ОСОБА_1 у відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , їй щомісячно нараховується плата за послуги з централізованого опалення та станом на 01.01.2017 року ОСОБА_1 має заборгованість за послуги з централізованого опалення складає 12311 грн. 89 коп. (а.с. 35,36).

Відповідно до листа ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 08.08.2016 року № 964/ОРУ, ОСОБА_1 було запропоновано укласти спірний договір з метою недопущення без договірного надання тепла. (а.с. 6).

Договором № 22 від 01.08.2016 року про умови надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» (виробник) та ОСОБА_1 (виконавець), передбачено, що виробник забезпечує постачання теплової енергії у житловий фонд виконавця, незалежно від форми власності, для забезпечення населення послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання цілодобово чи за графіком, відповідно до діючих норм до точки розподілу - зовнішньої стіни будинку, а виконавець забезпечує розподіл, регулювання подачі теплової енергії, відповідно до діючих норм, для забезпечення централізованого опалення та гарячого водопостачання у середині будинку, здійснює утримання та технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж. (а.с. 7-9).

В суді встановлено, що ОСОБА_1 фактично є споживачем комунальних послуг, а саме послуг з централізованого опалення які надаються відповідачем. Покладення на ОСОБА_1 за укладеним між нею та відповідачем договору № 22 про умови надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води обов'язків виконавця суперечить вимогам діючого законодавства, а саме положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року №630.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний договір № 22 про умови надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» та ОСОБА_1, від 01 серпня 2016 року є таким, що суперечить чинному цивільному законодавству, а тому заявлені вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про вчинення оспорюваного правочину внаслідок помилки, то суд не може з ними погодитися,оскільки відповідачем не наведено переконливих доводів та не надано відповідних доказів на підтвердження зазначеного твердження.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір № 22 про умови надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» та ОСОБА_1, від 01 серпня 2016 року.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :