Дата документу 16.03.2017 Справа № 554/1982/17
Провадження №2/554/1714/2017
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

16 березня 2017 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Кулешова Л.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду із вищевказаною заявою, у якій просить зняти арешт з коштів ВП №44114521 від 14.11.2014 року та 31.08.2015 року; зняти арешт майна від 31.07.2014 року ВП №44114521 та вивести з розшуку майно від 04.08.2014 року ВП №42259863 та від 04.08.2014 року ВП №42724124.

Вивчивши матеріали заяви, суддя дійшов до висновку, що заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

За правилом ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник просить звільнити невизначене майно з під арешту, у зв'язку з відсутністю заборгованості.

Відповідно до ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування (п.6 ч.2 ст.119 ЦПК). Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом (ч.4 ст.119 ЦПК).

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки зняття арешту з майна боржника.

Однак, з наданих заявником матеріалів не вбачається доказів того, чи накладався арешт в межах виконавчих проваджень або накладався судом; чи звертався заявник з відповідною заявою до виконавчої служби про зняття арешту, якщо арешт було накладено виконавчою службою; чи отримано заявником відмову від державного виконавця про зняття арешту; не зазначено, на яке саме майно накладено арешт, і, як наслідок, не конкретизовано вимоги заяви в частині зняття арешту з майна.

В порушення вимог ст.ст. 119 - 120 ЦПК України заявник не виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, звертаючись із заявою до суду не зазначив, докази, що підтверджують кожну обставину, якими обґрунтовує свої вимоги, зокрема щодо належності їй майна, а у прохальній частині заяви не зазначив конкретне майно, з якого заявник просить зняти арешт для реалізації своїх прав, а також за якою адресою таке майно знаходиться; до матеріалів заяви не додані належним чином завірені копії постанов про арешт спірного майна; до того ж, заявник не визначився з позовом, а саме те, чи звертається він до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна, чи зі скаргою на дії державного виконавця.

Клопотання ж про зняття арешту розглядається судом тільки у межах цивільної справи в якій такий арешт накладався. Якщо арешт накладався державною виконавчою службою в межах ЗУ «Про виконавче провадження», то подається скарга на дії держаного виконавця про скасування арешту, накладеного виконавчою службою. Заявником не розяснено який арешт він просить скасувати.

Суд звертає увагу не те, що ст.383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи мають право звернутися до суду із скаргою.

Також суд звертає увагу на те, що, якщо порушені заявником питання про звільнення майна з-під арешту є спором, то вирішувати таке спірне питання необхідно в позовному провадженні, шляхом подачі до компетентного суду позову про звільнення майна з-під арешту, а не у спосіб подачі до суду скарги в порядку правил ст. 383 ЦПК України.

Звернення до суду саме з заявою про зняття арешту з майна в порядку ЦПК України можливе лише в порядку вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, якщо таке забезпечення судом мало місце.

Крім того, у пункті 3 листа ВССУ від 25.09.2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказано, що без наведення доводів з посиланням на відповідні докази розглянути заяву, яку подано в порядку виконання судових рішень, неможливо, суди повинні застосувати положення статей 119, 121 ЦПК у контексті відповідної норми глави VI ЦПК України аналогічно до п. 13 постанови ВССУ № 6.

При цьому заявник не вказує підстави неможливості зняття арешту з майна безпосередньо державним виконавцем, тобто, встановити чи фактично позивач звертається з позовною заявою до суду або оскаржує дії державного виконавця під час виконання судового рішення, що в залежності від звернення відноситься до компетенції адміністративних судів або розглядається в порядку, передбаченому ст.383 ЦПК України, не можливо.

Якщо ж заявник оспорює дії державного виконавця, якими порушені його права і неправомірно не був знятий арешт з його майна державним виконавцем в порядку Закону України «Про виконавче провадження», то тоді слід подати адміністративний позов на дії державного виконавця і визначитися з тим, які дії, рішення він просить визнати неправомірними і якими шляхами слід відновити порушені права.

В разі, якщо заявник в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» подає позов про звільнення майна з-під арешту, то тоді слід мати на увазі, що відповідачем по справі є стягувач за виконавчим документом, за яким накладений арешт та боржник за цим виконавчим документом, а ВДВС залучається в якості третьої особи.

В залежності від уточнення своїх вимог позивачем, буде залежати сплата судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», який слід сплатити, або надати докази про звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, заявнику необхідно визначитись з способом захисту своїх прав, конкретизувати свої вимоги та обґрунтувати зміст заяви, надати суду відповідні докази в обґрунтування своїх вимог.

Згідно ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що подана заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.119, 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна залишити без руху, надавши заявнику для усунення недоліків строк пять днів з дня отримання заявником копії ухвали.

В разі неусунення недоліків у зазначений строк заява буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.В. Кулешова