АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/737/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57,59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПрАТ «Пересувана механізована колона №92» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ПрАТ «Пересувана механізована колона №92» про зобовязання надати послуги,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернувся до суду з даним позовом, яким просив зобов'язати ПрАТ «ПМК-92» надавати безоплатну послугу перевезення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, як дітям з багатодітної сім'ї, до закінчення строку дії відповідного посвідчення особи, що користується правом на пільги, передбачені законодавством для дітей з багатодітної сім'ї, мотивуючи про те, що він є батьком трьох дітей: синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. Оскільки старші сини в позаурочний час самостійно відвідують гуртки, де розвивають свої здібності та отримують додаткові знання, вони змушені користуватись послугою пасажирських перевезень громадським транспортом. Проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_4, вони кілька разів на тиждень їздять в м. Черкаси, користуючись маршрутом №166 «Сагунівка-Черкаси», який обслуговує ПрАТ «ПМК-92». Діти позивача мають право на отримання пільг, передбачених ЗУ «Про охорону дитинства», як діти з багатодітної сім'ї, зокрема, на безоплатний проїзд громадським транспортом, однак відповідача це право порушує та не надає відповідні послуги безоплатно.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01.02.2017 позов задоволено частково та зобовязано ПрАТ «ПМК-92» надавати безоплатну послугу перевезення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, як дітям з багатодітної сім`ї, а в задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вказано на те, що суд не врахував законодавчо встановлений порядок надання відповідачем послуг пільговим категоріям громадян, а саме необхідність отримання відповідного замовлення від РДА та укладення договору про відшкодування та фінансування компенсації за перевезення окремих пільгових категорій громадян приміським транспортом загального користування; рішення суду про задоволення позову порушує права відповідача на свободу підприємницької діяльності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що діти позивача мають право на безоплатний проїзд, як діти з багатодітної сімї, яке може бути захищене шляхом задоволення позовних вимог у даній справі про зобовязання відповідача надати послуги з перевезення.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Указані неповнолітні особи є дітьми з багатодітної сімї. 18.10.2016 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з проханням надавати безоплатну послугу перевезення його дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на що листом від 16.10.2016 відповідачем йому було відмовлено.

Указані фактичні обставини у справі не оспорюються.

Так відповідно до ст.13 ЗУ «Про охорону дитинства» дітям з багатодітних сімей надаються пільги на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (крім таксі), автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрішньоних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Згідно ст.37 ЗУ «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Одночасно колегія суддів враховує, що згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З системного аналізу фактичних обставин справи та вищевикладених норм законодавства вбачається, що у даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту його права (зобовязання відповідача надавати в подальшому безоплатно послуги з перевезення), який не передбачено ані нормами ст. 16 ЦК України, ані будь-яким укладеним між сторонами договором.

Колегія суддів враховує, що ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність за порушення перевізником законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, у разі безпідставної відмови від пільгового перевезення пасажира, яка виникає не у правовідносинах між пасажиром та перевізником, а у правовідносинах між перевізником та контролюючими органами.

Отже у разі порушення права на пільгове перевезення пасажир (споживач відповідної послуги) має право звернутися з відповідною скаргою на дії перевізника до контролюючого органу - центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, тобто до відповідного територіального органу Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті.

В даному випадку, позивачем також не надано суду належних та допустимих доказів щодо підтвердження порушення його прав та законних інтересів, за захистом яких він звертається в обраний ним спосіб, зокрема, зафіксованої належним чином відмови перевізника надати безкоштовну послугу з перевезення дітей позивача.

Колегія суддів враховує, що апеляційні доводи у даній справі не стосуються питань обраного способу захисту права позивача, а повязані з питанням наявності відповідного обовязку у відповідача, передбаченого законом.

Відповідно до положень ст.309 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Отже рішення рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2017 у даній справі слід скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального права ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги у справі залишити без задоволення за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ПрАТ «Пересувана механізована колона №92» про зобовязання надати послуги скасувати.

Позов ОСОБА_6 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ПрАТ «Пересувана механізована колона №92» у даній справі залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :