У Х В А Л А

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Верховного Суду України про визнання незаконними дій та відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 лютого 2017 року, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі статей 62, 124, 126, 129 Конституції України, статті 15, та пункту 1 частини 2 статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у справі, за його касаційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 лютого 2017 року на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України у зв'язку із необґрунтованістю касаційної скарги.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 15 ЦПК України та статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ України). Порушене питання відповідно до статті 15 ЦПК України є виключною компетенцією Верховного Суду України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявник посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 квітня та 31 липня 2017 року та ухвалу Верховного Суду України від 15 січня 2004 року, в яких, на його думку, зазначені норми процесуального права застосовані по-іншому.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі статей 62, 124, 126, 129 Конституції України, статті 15, та пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування майнової й моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого адміністративного суду України від 24 квітня та 31 липня 2017 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у відкритті проваджень у справах за позовами до Верховного Суду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії з огляду на те, що зазначені позовні вимоги не пов'язані із здійсненням владних управлінських функцій та спір не є публічно-правовим, а отже не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАСУ України.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 15 січня 2004 року, скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову в прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 статті 136 ЦПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення, дії і бездіяльність посадових та службових осіб суду, які шляхом неналежної організації руху справи поза межами судового засідання створюють перешкоди щодо реалізації процесуальних прав особам, які беруть участь у справі, можуть бути оскаржені до суду в порядку цивільного судочинства.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм процесуального права, із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Що стосується посилань заявника про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 3 КАСУ України, то зазначена норма не є нормою цивільного процесуального права, а тому перегляд судового рішення щодо неоднаковості її застосування може бути здійснений в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Верховного Суду України про визнання незаконними дій та відшкодування майнової та моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк