22.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/1170/15-ц
справа № 2/205/419/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2, гаражного кооперативу «Парус», Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання довідки такою, що видана помилково, скасування свідоцтва про право власності, припинення права власності та визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14 лютого 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на гараж.

Уточнивши позовні вимоги в редакції від 04 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2, гаражного кооперативу «Парус», Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання довідки такою, що видана помилково, скасування свідоцтва про право власності, припинення права власності та визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 06 липня 2004 року помер її чоловік ОСОБА_3 Рішенням Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 20 серпня 2004 року гараж в ГК «Парус» був узаконений за ОСОБА_3 (рішення було скасовано за протестом прокурора). Позивач дізналась, що за ОСОБА_2 було узаконено гараж в ГК «Парус». Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2008 року за ОСОБА_2 визнано право власності на гараж в ГК «Парус». Зазначене рішення було скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2010 року. Позивач весь час користується гаражем № 195 в ГК «Парус», сплачувала внески, послуги за електроенергію. В червні 2015 року ОСОБА_2 самовільно змінив замок на гаражі. 20 квітня 2013 року голова кооперативу надав ОСОБА_2 довідку для реєстрації права власності. За заявою позивача було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 366 КК України. Зясувалось, що право власності в Державному реєстрі на спірний гараж зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 03 червня 2015 року.

Позивач просила суд визнати довідку № 2 від 20 квітня 2013 року ГК «Парус» на імя ОСОБА_2 такою, що помилково видана; скасувати свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 03 червня 2015 року, видане Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж № 195 в ГК «Парус»; припинити право власності ОСОБА_2 на гараж № 195 в ГК «Парус», розташованому по вул. Великій Діївській, 187 в м. Дніпрі та виключити із реєстру прав власності запис про право власності ОСОБА_2 на вказаний гараж; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 06 липня 2004 року, право власності на гараж № 195 в ГК «Парус».

Позивач та її представник у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило.

У своїй заяві від 22.03.2017 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 просила розглядати справу без її участі, в задоволенні позову відмовити.

Представники територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ГК «Парус», Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У звязку з довготривалістю судового розгляду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно довідки № 4 від 12 березня 2011 року, виданої ГК «Парус», ОСОБА_3 є членом гаражного кооперативу «Парус» на підставі рішення виконкому за 1996 рік і мав гараж, побудований ним в 1990 році (а.с. 124).

06 липня 2004 року ОСОБА_3 помер (а.с. 138). Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 132).

Рішенням КП «ДМБТІ» від 22 лютого 2011 року ОСОБА_1 відмовлено в державній реєстрації права власності на гараж № 195, розташований в м. Дніпропетровську по вул. Братів Трофімових, 187 в ГК «Парус» (а.с. 144-145).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до гаражного кооперативу «Парус», про визнання права власності на гараж № 195, що розташований: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових , 187 в Гаражному кооперативі «Парус» відмовлено (а.с. 16).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2014 року залишено без змін (а.с. 17).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення даних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу чи товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому у користування, набуває право власності на це майно.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» із змінами № 15 від 25.05.1998 року член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом ( ст. 15 Закону України «Про власність»).

У відповідності до вимог ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, ОСОБА_3 не набув у визначеному законодавством порядку право власності на гараж № 195, розташований в м. Дніпропетровську по вул. Братів Трофімових, 187 в ГК «Парус» і не зареєстрував його в органі, який здійснює реєстрацію нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

На підставі ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялося внаслідок його смерті.

У звязку з тим, що право власності на спірний гараж ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набуто та оформлено не було, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказаний гараж.

Враховуючи вищенаведені норми та те, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку при житті не набув право власності та не зареєстрував його у відповідному органі який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спірний гараж в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню.

За ОСОБА_2 03 лютого 2015 року зареєстровано право власності на гараж № 195, розташований в м. Дніпропетровську по вул. Братів Трофімових, 187 в ГК «Парус» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 38483713 від 03 червня 2015 року (а.с. 45-46).

Позивач у своєму позові просить скасувати вищезазначене свідоцтво на підставі ст. 393 ЦК України, відповідно до якої правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Однак позивач не є власником спірного гаражу.

Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України надано будь-яких належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», ст. 15 Закону України «Про власність», ст. ст. 15-16, 319, 328, 331, 393, 1218 ЦК України, ст. ст. 10-11, 27, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2, гаражного кооперативу «Парус», Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання довідки такою, що видана помилково, скасування свідоцтва про право власності, припинення права власності та визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Басова