АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/730/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Маринчук М.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д., Новікова О. М.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2013 року у справі за поданням Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України в зв'язку з невиконанням, покладених на неї рішенням суду зобов'язань ,-

в с т а н о в и л а :

Старший державний виконавець Уманського МВ ДВС Уманського міського відділу управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_8 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6, у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання , покладеного на неї рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ.

Державний виконавець подання обгрунтовував тим, що ОСОБА_6 ухиляється від погашення заборгованості за кредитом в розмірі 335906, 44 грн. заборгованості в розмірі 200, 00 грн., витрат за надання юридичних послуг та витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права в розмірі 1950, 00 грн. та 1820, 00 грн. судових витрат, які з неї примусово стягується на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ.

На підставі вказаного рішення суду державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 31.01. 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Однак, ОСОБА_6 заборгованості перед ПАТ КБ « Приватбанк» не погашає.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2013 року подання державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., громадянки України , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання своїх зобов'язань, покладених на неї рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ № 2 - 4127/2011 від 17.11. 2011 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати вищевказану ухвалу районного суду, як постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нову, якою повністю відмовити у задоволенні подання.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Так, задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України у зв'язку з невиконанням ним зобов'язань по виплаті боргу, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від сплати коштів, а тому з метою повного, своєчасного виконання рішення суду прийшов до висновку про обмеження права боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України в зв'язку з невиконанням, покладених на неї рішенням суду зобов'язань.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду передчасним, оскільки при розгляді даного подання, суд першої інстанції не з'ясував, чи має місце ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Так, за матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ державним виконавцем 31 січня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ( а. с. 5).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону визначено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 7 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 3771 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Слід зауважити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до роз'яснень ВСУ, викладених у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання ним своїх зобов'язань покладений на державного виконавця, що подає таке подання.

Подання представника органу ДВС не містить доказів ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, а лише вказує на наявну заборгованість.

Сама лише констатація факту наявності у ОСОБА_6 заборгованості не може слугувати достатньою правовою підставою для її обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції подання державного виконавця було задоволено без участі самого державного виконавця на якого покладено тягар доказування ухилення боржника від виконання судового рішення та постановлено ухвалу, якою обмежено ОСОБА_6 у здійсненні її конституційних прав.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність об'єктивних та переконливих доказів ухилення боржника від виконання покладених судовим рішенням зобов'язань, тому суд першої інстанції передчасно та безпідставно прийшов до висновку про необхідність задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2013 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України в зв'язку з невиконанням, покладених на неї рішенням суду зобов'язань - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :