Номер провадження: 22-ц/785/2685/17
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи: ОСОБА_5, виконавчий комітет Чорноморської міської ради) про визначення порядку користування спільною власністю та вселенняза апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_3) на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 січня 2016 року,

встановила:

13 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з вищевказаним позовом (а.с. 2-5), який у подальшому був уточнений (а.с. 02-05, 30-31).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що сторони перебували у шлюбі і на підставі договору дарування їм належить спірна квартира, поділ якої в натурі не є можливим. Позивач просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_7 житлову кімнату площею 22,7 кв. м, ОСОБА_4 житлову кімнату площею 17,3 кв.м, інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні. Зобов'язати ОСОБА_4 усунутиперешкоди в користуванні належною ОСОБА_3 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1;

В судовому засіданні:

- представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги;

- відповідач та третя особа до суду не з'явились, надавши клопотання про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 49, 50).

- представник відповідача не визнала позовні вимоги, підтримала письмові заперечення (а.с. 51-53;

- представник органу опіки та піклування до суду не з'явився.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6(в інтересах ОСОБА_3) просить рішення Іллічівського міського суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення в частині, що стосується порядку користування спільною власністю, яким встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши позивачу житлову кімнату площею 22,7 ОСОБА_4 житлову кімнату площею 17,3 кв.м. інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказані позови суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 150 ЖК Української РСР, ст.ст. 358, 372 ЦК України, роз'яснень викланих в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), правильно виходив з наступного.

Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-15, 20).

Зазначена квартира належить у рівних долях по 1/2 частині позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 23 червня 2009 року (а.с. 06-11).

Спірна квартира є двокімнатною, загальною площе 72,9 кв м, житловою площею 40 кв. м (кімнати 17,3 кв.м та 22,7 кв. м).

Сторони перебували у шлюбі з 10 жовтня 2003 року по 25 листопада 2015 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 54, 55).

Копія паспорту позивача свідчить, що він не є зареєстрованим у спірній квартирі, а є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12-13).

Громадяни, які мають у приватній власності, будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інша не заборонені законом угоди.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі вищекладеного, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що вважає, що позовні вимоги про порядок користування квартирою не підлягають задоволенню, оскільки встановлення запропонованого позивачем порядку обмежить право користування відповідача як власника 1/2 частини квартири.

Між тим, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою та вселення позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не в повному обсязі довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_3) - відхилити. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 січня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи: ОСОБА_5, виконавчий комітет Чорноморської міської ради) про визначення порядку користування спільною власністю та вселення -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда