Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/457/17
Провадження №: 2/332/337/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі - Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: КП «Наше місто» про визнання права користування житловим приміщенням,суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею право користування житловим приміщенням.

У своєму позові та у судовому засіданні позивач пояснила, що 04.01.2017 року померла ОСОБА_2.

Позивач проживала разом з померлою ОСОБА_2 з липня 2013 року до її смерті однією сімєю.

Вона фактично була знайома з ОСОБА_2 з 2005 року, у них були добрі відносини і вони товаришували родинами. Вже з того часу позивач допомагала ОСОБА_2 матеріально, приносила їй продукти харчування, за необхідності купувала їй ліки.

ОСОБА_2 називала позивача «донькою», оскільки своїх дітей вона не мала. Інших близьких родичів в неї також не було.

Досягши 78 років ОСОБА_2 потребувала сторонньої допомоги в усіх домашніх справах та особистого піклування про неї.

У 2013 році ОСОБА_2 запропонувала позивачу оселитися у неї та проживати однією родиною, як тітка та племінниця. Вона пояснила, що у неї немає нікого, хто міг би про неї піклуватися, доглядати її та поховати після смерті.

Позивач погодилася на пропозицію ОСОБА_2 тому, що ОСОБА_2 була для неї на той час дуже близькою людиною. Позивач і так піклувалася про неї раніше та допомагала їй, а тому наприкінці липня 2013 року вона зі всіма своїми речами вселилася до квартири ОСОБА_2 - в квартиру АДРЕСА_1.

З того часу вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За час спільного проживання позивач проводила поточні ремонти в квартирі, дбала про стан майна.

Крім того, при вселенні позивач стала сплачувати усі комунально-експлуатаційні витрати, а тому боргів вона немає.

У вересні 2015 року позивач вирішила знятися з реєстрації за адресою: вул. Вогнетривна з метою зареєструватися за місце свого фактичного проживання в спірній квартирі, про що була згода ОСОБА_2 Але в цей час остання почала сильно хворіти та не могла ходити.

Позивач зверталася до Департаменту реєстрації з приводу її реєстрації за фактичним місцем проживання, але їй пояснили, що без особистої присутності ОСОБА_2 вона в жодному разі не може бути зареєстрована за адресою фактичного проживання.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 вирішила приватизувати свою квартиру, оскільки хотіла залишити квартиру у спадщину позивачу. Для цього вона оформила довіреність, в якій надала повноваження позивачу представляти її інтереси у всіх підприємствах, установах та організаціях для оформлення відповідних документів

Позивач звернулась в органи приватизації з пакетом документів, але зясувалось, що відсутній ордер на квартиру, внаслідок чого їм було відмовлено в приватизації та прийшлося звертатися до суду із позовом про зобовязання прийняття документів на приватизацію без ордеру.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Постанова суду набрала чинності 03.01.2017 року.

Але, нажаль 04 січня 2017 року ОСОБА_2 раптово померла.

Позивач сама займалася її похованням.

На теперішній час позивач вже більше 4 років постійно проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, виконує поточні ремонти. В спірній квартирі знаходяться усі її речі, одяг, меблі, посуд.

Позивач вказала, що ОСОБА_2 вселила її як члена сімї в займане нею житлове приміщення, дотримуючи порядок вселення і тому вона придбала право на користування спірним житловим приміщенням.

Позивач просить визнати за нею, ОСОБА_1, право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала і просить його задовольнити.

Представник відповідача Запорізької міської ради у судовому засіданні позов не визнала і просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Представник третьої особи КП «Наше місто» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, пояснення свідків, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, не приватизована , знаходиться у комунальній власності Запорізької міської ради.

В спірній квартирі була прописана і проживала ОСОБА_2.

Із свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 377906 встановлено, що ОСОБА_2 померла 04.01.2017 року.

Із свідоцтва про поховання № 217543, виданого СКП «Запорізька ритуальна служба», встановлено, що воно видане на імя ОСОБА_1, яка здійснила поховання ОСОБА_2.

Із рахунку від 08.01.2017 року встановлено, що оплату усіх витрат по похованню здійснила ОСОБА_1

Із консультативного висновку лікаря від 20.12.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 викликала на дім лікаря терапевта до хворої ОСОБА_2 з приводу закритого перелому шийки стегна.

Із квитанцій, які надала ОСОБА_1, встановлено, що нею сплачено усі комунально-експлуатаційні витрати за адресою: АДРЕСА_2.

Із постанови Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2016 року встановлено, що позов ОСОБА_2 задоволено: було зобовязано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району прийняти пакет документів від ОСОБА_2 та оформити приватизацію квартири, що розташована з адресою: АДРЕСА_3.

Із довіреності від 02.11.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрованої в реєстрі за № та зареєстрованої в реєстрі за №102, встановлено, що ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси в компетентних установах та організаціях з питань приватизації квартири АДРЕСА_1, в ТОВ ЗМБТІ з усіх без винятку питань; в компетентних установах, що здійснюють державну реєстрацію речових прав та обтяжень, перед нотаріусами з усім необхідними повноваженнями з будь-яких питань, що стосуються ОСОБА_2, в тому числі з питань реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно зі ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, повязані з договором найму.

Згідно зі ст.65 ЖК України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час в спірній квартирі фактично проживає позивач ОСОБА_1

Крім цього, безспірно було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю, вели спільно господарство, ОСОБА_1 піклувалася про останню. Про це свідчить такі факти, встановлені судом: ОСОБА_2 була одинокою людиною похилого віку, близьких родичів та дітей не мала; потребувала стороннього догляду,у звязку з переломом стегна з 20.12.2016 року не могла рухатися та обслуговувати себе, тому довіреність на імя ОСОБА_1 та постанова Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2016 року є безспірним доказом, що ОСОБА_2 довіряла ОСОБА_1 як дочці, мала намір приватизувати квартиру та залишити спірну квартиру у спадок ОСОБА_1 ,яка стала для нею близькою людиною, стала членом її сімї, і яка піклувалася про неї як про рідну людину; лікуванням і похованням ОСОБА_2 займалася ОСОБА_1; усі комунальні послуги сплачувала ОСОБА_1

Суд не узяв до уваги твердження представника відповідача та представника третьої особи про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою, це її постійне місце проживання і вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі, а тому не могла проживати з ОСОБА_2 однією сімєю, тому, що ці факти спростовуються показами свідків: ОСОБА_4, який є сусідом ОСОБА_5, і який пояснив, що більше 5 років ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_2, вона проживала у неї в квартирі, купувала продукти і ліки, він бував в квартирі і сам все бачив; ОСОБА_6, яка є давньою подругою ОСОБА_1, і яка пояснила, що їй відомо, так як сама бачила, що ОСОБА_7 більше 5 років доглядала за ОСОБА_8, дуже добре ставилася до неї, про що говорила і сама старенька, вона часто бувала в квартирі ОСОБА_8 і все бачила; ОСОБА_9, який є знайомим ОСОБА_1, і який суду пояснив, що він знімав квартиру № 3 в тому ж будинку № 59 по вул. Історичній, де проживала ОСОБА_2 А.П. і разом з нею ОСОБА_1

Крім цього, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 не мала змоги зареєструватися з місцем свого фактичного проживання з поважної причини: потрібно була особиста присутність ОСОБА_2 в Департаменті реєстраційних послуг, а ОСОБА_2, крім того, що вона людина похилого віку, так ще не могла рухатися у звязку з переломом.

Суд також не узяв до уваги твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання за місцем своєї реєстрації, так як виходячи із положень Конституції України про гарантії громадян на вільне пересування і вільний вибір місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може служити підставою як для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка вселилась до наймача, так і для відмови про визнання за нею такого права.

Судом встановлено, що ані з боку ОСОБА_2, ані з боку територіальної громади претензій до ОСОБА_1 не предявлялись з приводу незаконного вселення та мешкання в спірній квартирі.

Тобто, ОСОБА_1 вселилася у спірне жиле приміщення з мовчазної згоди наймача житла з дотриманням порядку вселення і тому користується нарівні з наймачем усіма правами і несе обовязки, повязані з договором найму.

Судом встановлено за обставинами справи, що позивач ОСОБА_1 набула право користування жилим приміщенням у вищевказаній спірній квартирі, так як вона вела спільне господарство з ОСОБА_2 мала спільний бюджет з останньою, несла усі витрати по утриманню житла, тобто її проживання разом із ОСОБА_2 , що витікало із членства сімї, а іншого судом не встановлено, бо представником відповідача не надано жодних доказів, які спростовували і вищевказані факти.

Таким чином, позов ОСОБА_1 повністю знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 64,65 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: КП «Наше місто» про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної чинності після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.О.Мєркулова