Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

29 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від

14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Микитівського районного суду

м. Горлівка Донецької області від 08 листопада 2013 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини

ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що змінився його майновий стан, зокрема, на його утриманні знаходиться непрацездатна мати ОСОБА_7, яка є інвалідом ІІ групи, і на користь якої він сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Крім того, змінився стан здоров'я доньки ОСОБА_6, вона з серпня

2011 року не хворіє. Він є інвалідом ІІІ групи, у нього є професійне захворювання, стан його здоров'я погіршився, він вимушений витрачати багато грошових коштів на власне лікування та оздоровлення. У зв'язку із проведенням АТО він був вимушений переселитися з м. Горлівка до м. Слов'янська, що потребує додаткових витрат на оренду житла.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_5 за рішенням Микитівського районного суду м. Горлівка Донецької області від

08 листопада 2013 року на утримання доньки ОСОБА_6, з 1/4 частини до 1/10 частини усіх видів його доходу щомісячно.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються відповідно до рішення Микитівського районного суду м. Горлівка Донецької області від

08 листопада 2013 року зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6, з 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 вересня 2015 року і до досягнення повноліття ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, залишити позов без розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини змінився майновий стан платника аліментів та погіршився його стан здоров'я, що є підставою для зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам, які містяться в матеріалах справи, та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Микитівського районного суду м. Горлівка Донецької області від 08 листопада 2013 року зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 02 квітня 2013 року зі ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу).

ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи у зв'язку із професійним захворюванням, йому протипоказана робота в умовах впливу виробничої пози стоячи, фізичних перенавантажень, несприятливого мікроклімату, потребує спостереження профпатолога, судинного хірурга з курсом відновлювального лікування, спостереження клініки профзахворювань та санаторно-курортного лікування.

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 12 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, позивач подарував ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК Українирозмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку та з урахуванням стану здоров'я, матеріального і сімейного стану сторін, а також інтересів дитини, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому визначений розмір аліментів на утримання дитини є таким, що відповідає вимогам ст. 182 СК України.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої і апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

При цьому доводи ОСОБА_5 щодо позбавлення її права на участь у судовому засіданні є необґрунтованими, враховуючи, що ОСОБА_5 повідомлялась про розгляд справи за адресою свого місця реєстрації, реалізувала своє право на апеляційне оскарження та приймала участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції через свого уповноваженого представника.

Статтею 337 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

29 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від

14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О. Писана