АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-790/6730/17
Справа № 2-1620/11 Головуючий 1 інстанції - Грищенко І.О.
Категорія: договірні Доповідач - Сащенко І.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Харків

Суддя судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області Сащенко І.С., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2011 року позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті ворота» задоволено.

Постановлено звернути стягнення на користь ПАТ «Банк Золоті ворота» на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.07.1993 року, виданого комісією по приватизації житла Харківського ДНДПКІ «Енергопроект» згідно з розпорядженням від 05.07.1993 року №002, зареєстрованого в КП «Харківське міськБТІ» 07.07.2005 року за реєстровим № В-64132, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлові приміщення №1-7 в літ. «А-6», загальною площею 82,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1573, зареєстрованого в КП «Харківське міськБТІ» 18.11.1999 року за реєстровим №2060, на користь ПАТ «Банк Золоті ворота» для задоволення грошових вимог в розмірі 2416948,29 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На це рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з 06.02.2001 року вона постійно проживає у ФРН, про наявність рішення, згідно якого звернуто стягнення на нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, дізналась випадково у жовтні 2017 року.

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2009 року банк звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив звернути стягнення на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту.

16.07.2010 року Дзержинським районним судом міста Харкова позовні вимоги ПАТ «Золоті ворота» задоволено.

За заявою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.07.2010 року скасовано.

При новому розгляді справи позивач збільшив позовні вимоги, враховуючи тривалий розгляд справи та збільшення розміру заборгованості ОСОБА_4 перед банком.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, при здійсненні права власності власник реалізує свої правомочності щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

У відповідності до приписів ст.237 ЦК України реалізація цих правомочностей може здійснюватися як безпосередньо власником майна, і через представників.

Згідно ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює,

припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно довіреності, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 та/або ОСОБА_7 незалежно один від одного, передати в іпотеку будь-яким банківським установам, в забезпечення будь-яких її зобов'язань та/

або зобов'язань будь-яких інших осіб, на умовах за його розсудом належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та/або нежитлові приміщення №1-9 в літ. «А-6», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.133).

В забезпечення виконання всіх вимог банку до позичальника ОСОБА_4 за договором від 15.10.2008 року про надання споживчого кредиту №573, між банком та ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_7, було укладено іпотечні договори за №№08-251, 08-252 від 15.10.2008 року.

Доказів, які б спростовували повноваження ОСОБА_7 на представництво інтересів ОСОБА_2 на час укладення іпотечних договорів, апелянтом не надано. Сам факт видачі довіреності ОСОБА_2 не заперечується.

Посилання на неналежне повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, є безпідставним.

Наявність закордонного паспорта не може слугувати джерелом інформації про зареєстроване місце проживання(перебування) відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує.

Із апеляційною скаргою ОСОБА_2 звернулася до суду лише у листопаді 2017 року, тобто через 6 років після його ухвалення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Таким чином, перегляд судового рішення, ухваленого 17.02.2011 року є невиправданим, оскільки матиме місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відповідно до положень ст. ст. 292, 297 ЦПК України необхідно відмовити.

Керуючись ч.1 ст.292, ч.1 ст.297 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя -