21.03.2017 Справа № 363/4884/15-ц
21 березня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючої-судді ОСОБА_1
секретаря Клименко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вишгороді справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору,
В судове засідання позивач та його представник не з»явились, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача та відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного.
Відповідно до п.1.1 договору для здійснення розрахункових операцій (отримання готівки, розрахунок за товари, перерахування коштів на інші рахунки тощо) Банк відкриває Клієнту картковий рахунок і випускає Клієнту Платіжну картку. Тип картки ЕС/МС Platinum Personal, вид картки особиста міжнародна, строк дії один рік, валюта рахунку гривня, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.
На вимогу суду за клопотанням представника позивача витребувано у відповідача оригінали договору та інші документи, що містилися у кредитній справі, а також дані, які б підтверджували факт отримання позивачем платіжного інструменту для розпорядження відкритим картковим рахунком, а саме платіжної картки.
При огляді договору виявлена відсутність номеру емітованої позивачу платіжної картки для розпорядження картковим рахунком у відповідній графі п.9.8 Договору. У відповідній графі про ознайомлення позивача з Тарифами та Правилами користування платіжними картками також немає відповідного підпису позивача. Договір не містить зазначення номера картрахунку, який відкритий саме позивачу (а.с.5об).
З наданого відповідачем розрахунку видно, що банковські операції по даному рахунку проводились після листопада 2009 року, що заперечується позивачем.
Крім того, даний документ є єдиним документом, який повязує укладений договір із платіжною карткою та зазначеним картрахунком. При цьому суд відмічає, що даний документ був складений лише 09 листопада 2006 року, тобто на 6 днів пізніше підписаного договору, та містить реєстрацію на внутрішньому сайті відповідача 15 листопада 2006 року, що підтверджує позицію позивача.
Зі змісту рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 13 червня 2013 року у справі №2-309/13 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оспореним договором (а.с.) убачається, що обставини отримання ОСОБА_2 платіжної картки судом не досліджувались і не встановлювались.
Судом досліджені заяви позивача до відповідача від 26.07.2013 року, 09.11.2015 року, надіслані відповідачу поштою , зі змісту яких убачається, що позивач наполягав на наданні йому копії документа, який би підтверджував передачу йому платіжної картки для розпорядження картрахунком.
Зазначені докази суд оцінює як такі, що свідчать про порушене право позивача, яке є актуальним і на час розгляду справи судом, а отже не приймає до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Судом встановлено, що позивач дізнався про наявність порушених прав, тобто про існування боргу 20 листопада 2012 року.
В позовному провадженні оспорив даний договір з підстав його недійсності, подавши позов 10 листопада 2015 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності. Отже, застосування строків давності в даній справі є безпідставною.
Згідно з ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, установлених ст.11 цього кодексу, зокрема, з правочинів. Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, як правило, ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати кредит позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Невиконання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених його змістом (неналежне виконання) є порушенням зобовязання (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору (пп. 1 п.1 ст. 611 ЦК України).
Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Суд вважає, що відповідач не виконав умови договору про відкриття картрахунку й обслуговування платіжної картки від 03.11.2006 року, адже в порушення п.1.1 не випустив позивачу платіжної картки.
Ст.1069 ЦК передбачено, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Ч.2 ст. 1054 ЦК України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (статті 1046-1053) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Разом із тим, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Ст.1051 ЦК України передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Ст.1075 ЦК України зазначає, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
У звязку із невиконанням Банком обовязку, передбаченого п.1.1 Договору, позивач позбавлений можливості здійснювати свої права, як це передбачено п.1.2 та 2.1, 2.2 Договору, що є підставою для розірвання договору.
Згідно з постановою Національного Банку України № 137 від 19.04.2005 «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням», а також Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакціях, чинних на момент укладення Договору), передбачено, що держатель платіжної картки - фізична особа - клієнт або довірена особа клієнта, яка на законних підставах використовує платіжну картку (її реквізити) для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції з її застосуванням; особиста картка - платіжна картка, емітована на ім'я клієнта - фізичної особи, що не є суб'єктом господарювання (п.1.5 Постанови, ст.1.4 Закону); платіжна картка є власністю емітента і надається клієнту або його довіреній особі відповідно до умов договору з клієнтом (п.2.2 Постанови); а пункти 2.4, 2.5 Постанови зазначають, що укладення договору про надання та використання платіжної картки здійснюється згідно із законодавством України та правилами платіжної системи. Цей договір може включати умови, що визначають порядок відкриття картрахунку і порядок надання та використання платіжної картки. Допускається укладення окремого договору про відкриття картрахунку.
Перед укладенням договору емітент зобов'язаний ознайомити клієнта з умовами одержання платіжної картки, переліком необхідних документів, тарифами на обслуговування та правилами користування платіжною карткою. Ця інформація має бути викладена в доступній формі та розміщуватись у доступному для клієнтів місці, а також надаватися в письмовій або електронній формі клієнтам та їх довіреним особам на їх вимогу.
Відповідач не виконав дані вимоги Закону.
З урахуванням досліджених судом доказів у їх сукупності, позицій сторін, викладених письмово та проголошених у судових засіданнях, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в повному обсязі.
Керуючись ст.11,60,208,209,213 ЦПК України ст.ст.525,526,533,542,610,611,612,1050 ЦК України, суд
На рішення суду протягом десяти днів подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.
Суддя Л.Ф.Войнаренко