У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні до ОСОБА_5 про відшкодування безпідставно набутих пенсійних коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 9 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні (далі УПФУ в м. Херсон) звернулося до суду з позовом, в якому просило зобов'язати відповідача відшкодувати йому безпідставно набуті пенсійні кошти у розмірі 87 364,33 грн.

Позов мотивовано тим, що на обліку в УПФУ в місті Херсоні з 29 вересня 2004 року перебуває ОСОБА_7. та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Розрахунок пенсії проведено відповідно довідок про заробітну плату, які були надані ОСОБА_7. № 28 від 12 травня 1998 року за період з 1 січня 1993 року по 31 грудня 1995 року та №28 від 12 травня 1998 року за період з 1 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року, виданих товариством з обмеженою відповідальністю «Соняшник». Перевіркою, здійсненою позивачем за наказом УПФУ у місті Херсоні №127 від 2 грудня 2013 року, встановлено, що заробітна плата відповідача, зазначена в довідках, перевищує фонд заробітної плати товариства, що свідчить про надання нею недостовірних даних про заробітну плату для призначення пенсії. Внаслідок надання відповідачем вищезазначених довідок з завищеним розміром заробітної плати, на підставі яких призначено пенсію, позивачем, за період з 29 вересня 2004 року по 30 червня 2014 року надміру виплачувались пенсійні кошти та сума переплати складає 87 364,33 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 відшкодувати Управлінню Пенсійного фонду України в м. Херсоні безпідставно набуті пенсійні кошти в розмірі 87364,33 грн.

Представник відповідача, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з направленнямсправи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок пенсії проведено на підставі довідок про заробітну плату за п'ять років з 1 січня 1993 року по 31 грудня 1997 року з сум, які зазначені помісячно по роках, в той час як за 1997 рік сума нарахованого фонду оплати праці ТОВ «Соняшник» не відповідає сумам зазначеним в довідці для нарахування пенсії за 1997 рік. Внаслідок порівняння довідки про заробітну плату з інформацією про нарахований фонд оплати праці товариства, та суми сплати збору за 1996 рік з сумою нарахованої заробітної плати для розрахунку пенсії (а.с.13,14), місцевий суд дійшов висновку про надання ОСОБА_5 недостовірної інформації щодо заробітної плати за 1996, 1997 роки, з якої сплачено страхові внески і яка стала підставою для розрахунку пенсії.

Відхиляючи клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України початком перебігу такого строку є факт проведення позивачем перевірки довідок відповідача по заробітній платі згідно наказу Головного управління пенсійного Фонду України в Херсонській області № 127 від 27 листопада 2013 року. Право на перевірку достовірності викладених у документах відомостей у органів Пенсійного фонду України з'явилося лише у 2013 році, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 р. № 406-VII.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції погодився з висновками останнього та, крім іншого, виходив з того, що ОСОБА_5 надала недостовірну інформацію щодо заробітної плати за 1996, 1997 роки, з якої сплачено страхові внески і яка слугувала для розрахунку пенсії. Недостовірність даних, які містяться в довідках по зарплаті, наданих ОСОБА_5 за інші роки: 1993-1995, випливає з того, що вона, як керівник і ліквідатор товариства, не забезпечила передачу документів товариства до архіву, як того вимагає законодавство, чим унеможливила перевірку поданих даних по заробітній платі первинними документами. Також, розпорядженням від 13 червня 2014 року ОСОБА_8 було зроблено перерахунок пенсії, та розмір її пенсії став меншим, проте остання не оскаржила ні дії по перерахунку пенсії, так і нарахування її в меншому розмірі, що свідчить про визнання нею поданих недостовірних даних по заробітній платі для нарахування пенсії.

Апеляційний суд також погодився з висновком місцевого суду про відсутність підстав для застосування строку позовної давності з урахуванням повноважень позивача щодо перевірки наявних у пенсійній справі документів, часу їх виникнення, часу здійснення перевірки на підставі наказу головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 27 листопада 2013 року №127 «Щодо проведення перевірок первинних документів підприємств, установ та організацій» та вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи».

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в УПФУ в м. Херсоні з 29 вересня 2004 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розрахунок пенсії проведено відповідно до довідок про заробітну плату №28 від 12 травня 1998 року за період з 1 січня 1993 року по 31 грудня 1995 року та №28 від 12 травня 1998 року за період з 1 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року, які були надані особисто ОСОБА_5 та видані ТОВ «Соняшник», керівником, якого вона була, відповідно до ст.40 вищезазначеного закону.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_8 працювала на посаді директора ТОВ «Соняшник» з 18 липня 1992 року по 16 травня 1998 року.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 27.11.2013 №127 "Щодо проведення перевірок первинних документів підприємств, установ та організацій" було надано завдання підвідомчим управлінням Фонду щодо проведення перевірок пенсійних справ, у яких довідки про заробітну плату не перевірялися, які видані за роботу за сумісництвом, які видані приватними, малими підприємствами, в яких заробітна плата значно перевищує середню заробітну плату по Україні за відповідний період.

Управлінням Пенсійного фонду України в місті Херсоні видано відповідний наказ від 2 грудня 2013 №127, на підставі якого підлягали перевірці довідки по заробітній платі.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ ТОВ "Соняшник" припинило свою діяльність з 15 липня 2009 року на підставі рішення Херсонського окружного адміністративного суду.

Згідно довідки архівного відділу Херсонської міське» ради від 10 квітня 2014 №421/0204, документи з особового складу товариства з обмеженою відповідальністю "Соняшник" на зберігання до архіву не надходили, місце їх знаходження архіву не відоме.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Соняшник" перебувало на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в місті Херсоні з 14 жовтня 1992 року, що підтверджується довідками від 4 квітня 2014 року № 9360/01 та від 15 липня 2014 року №20038/01.

Згідно вказаних довідок за період з 1 січня 1996 року по 31 грудня 1996 року сума сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування (збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 32% від об'єкта оподаткування та обов'язкові страхові внески працюючих громадян до ПФУ в розмірі 1% заробітної плати) становить: 1996 рік - 1589,63 грн (заробітна плата ОСОБА_5 відповідно довідки № 28 становила 5225,10 грн, а сума відрахувань повинна становити 1724,28 грн).

Крім того, ТОВ «Соняшник» звітувало до УПФ в м. Херсоні за 1996-1997 роки та зазначило фонд оплати праці найманих працівників, який повинен фактично відповідати розміру виплаченої заробітної плати працівникам, а саме: 1996 рік - фонд оплати праці становив 0,00 грн, а заробітна плата ОСОБА_5 відповідно до довідки № 28 від 12 травня 1998 року складала 5225,10 грн; 1997 рік - фонд оплати праці становив 3937,00 грн, а заробітна плата ОСОБА_5 відповідно до довідки № 28 від 12 травня 1998 року складала 5375,23 грн.

Оскільки інша інформація щодо сплати ТОВ «Соняшник» збору на обов'язкове державне пенсійне страхування відсутня, то суди попередніх інстанцій вважали доведеним факт надання відповідачем, яка була керівником вказаного підприємства, недостовірної інформації щодо заробітної плати, з якої сплачено страхові внески і з якої їй була розрахована пенсія за віком.

Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій послались на те, що розмір отриманої відповідачем пенсії за період з 29 вересня 2004 року по 30 червня 2014 року підтверджується протоколом від 15 жовтня 2015 року та сторонами не оспорюється. Згідно вказаного протоколу розмір переплаченої відповідачу пенсії за вищезазначений період складає 87 364,33 грн та підлягає відшкодуванню ОСОБА_5 на користь УПФ України в м. Херсоні.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду про задоволення позову, суд апеляційної інстанції в супереч принципу повноти, всебічності та об'єктивності перевірки усіх фактичних обставин, вищевказаних норм не врахував та не перевіривфакт недобросовісного набуття ОСОБА_5 отриманих коштів у розмірі 87 364,33 грн, які є пенсійною виплатою, призначеною їй Управлінням ПФУ, а також не перевірено й наявності рахункової помилки з боку Управління ПФУ, тому дійшов передчасного висновку про безпідставність доводів відповідача, що відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Крім того, залишаючи без змін рішення місцевого суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів відповідача про наявність правових підстав для застосування наслідків строку позовної давності до вимог за період з 29 квітня 2004 року по 15 липня 2013 року. Залишивши поза увагою, що сума переплати, яку зобов'язано відшкодувати відповідача нарахована з 29 квітня 2004 року, апеляційний суд, свої висновки щодо відшкодування усієї суми, а не в межах трирічного строку позовної давності, не мотивував.

Апеляційний суд, пославшись на доведеність позовних вимог, доводів відповідача не перевірив, не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Свої висновки належним чином не мотивував, з нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин не визначився.

За таких обставин, ухвалене апеляційним судом рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова