Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 316/1625/16 Головуючий у 1-й інстанції Капустинський М.В.
Пр. № 22-ц/778/3034/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування в особі служби у справах захисту дітей Енергодарської міської ради Запорізької області про встановлення часу та способу спілкування з дитиною

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив встановити йому наступний час та спосіб спілкування з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: кожні вівторок та четвер - з 16-00 до 19-00 ОСОБА_4 перебуває разом з батьком за місцем його проживання; кожні перші і треті вихідні місяця з 16-00 п'ятниці до 16-00 неділі ОСОБА_4 перебуває у батька за місцем фактичного проживання батька з ночівлею; кожного парного року ОСОБА_4 святкує Різдво (з 16-00 06 січня по 18-00 07 січня), пасху (2 дні), майські свята (з 08-00 01 травня по 19-00 02 травня) з батьком за місцем фактичного проживання батька з ночівлею; кожного непарного року з 16-00 31 грудня по 18-00 01 січня ОСОБА_4 святкує з батьком за місцем фактичного проживання батька з ночівлею; кожного непарного року ОСОБА_4 святкує свій день народження (ІНФОРМАЦІЯ_6) разом з батьком з 16-00 до 20-00 за місцем фактичного проживання батька; 15 днів липня місяця кожного року ОСОБА_4 проводить разом з батьком.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що деякий час він зустрічався із відповідачем, яка в наступному завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_7 року у них народилася донька - ОСОБА_4.

Зазначає, що він ніколи не відмовлявся від своєї доньки, був дуже радий її народженню, та в установленому законодавством порядку вони и з відповідачкою спільно написали заяву про реєстрацію її народження з вказівкою його батьком ОСОБА_5.

Окрім того, ними за взаємною згодою, було зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 за його місцем проживання.

Стосунки з відповідачем не склалися та вони не змогли проживати разом.

Після розірвання стосунків донька залишилася проживати разом з відповідачем.

Вказує, що вони не можуть дійти згоди про спілкування батька з дитиною, та відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні з донькою шляхом зазначення місця спілкування з дитиною та обов'язковістю її присутності при цьому.

Після марних спроб вирішити спір з матір'ю дитини мирним шляхом, він звернувся за допомогою у Службу у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, але це не дало жодного результату та йому було рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2017 року (а.с. 82-85) вимоги позовної заяви задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_3 наступний час та спосіб спілкування з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язавши батька дотримуватися звичного режиму дня дитини (прогулянки, денний сон, відвідування місць дитячого дозвілля тощо), з урахуванням стану здоров'я дитини:

- Щомісяця вівторок та четвер кожного тижня з 17.00 до 19.00 за місцем проживання батька;

- Щомісяця 3-го тижня з 17.00 години п'ятниці до 17.00 години суботи за місцем проживання батька;

- Щорічно за місцем проживання батька на державні свята з 10.00 до 18.00

Парний рік:

Різдво Христово, 07 січня;

Воскресіння Христове (Пасха), неділя;

Непарний рік:

Новий рік, 1 січня;

та день народження дитини.

В задоволенні решти вимог позовних вимог - відмовлено.

Позивач та третя особа із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 95-96) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача відкрито (а.с. 107), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.109).

Позивач та третя особа подали апеляційному суду письмові пояснення (заперечення) на вищезазначену апеляційну скаргу (а.с. 118-119, 124-137).

У судове засідання 16 листопада 2017 року представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі служби у справах захисту дітей Енергодарської міської ради Запорізької області не з'явився, третя особа була повідомлена апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи належним чином (а.с. 111), подала апеляційному суду через свого представника поштою заяву (а.с. 215-217), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки представника третьої особи - Органу опіки та піклування в особі служби у справах захисту дітей Енергодарської міської ради Запорізької області і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю позивача ОСОБА_3, представника останнього за довіреністю (а.с. 12) - ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_2 та представника останньої за договором - адвоката (а.с.218) Камисова А.Я.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року, постановленою колегією суддів апеляційного суду без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача та представника останньої про допит свідка ОСОБА_8 (АДРЕСА_2), заявленого останніми після роз'яснення апеляційним судом на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України прав осіб, які беруть участь у справі, надати апеляційному суду у матеріали цієї справи докази, передбачені ст. 303 ч.2 ЦПК України, та наслідки ненадання таких доказів, а саме те, що апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

- позивача ОСОБА_3 та представника останнього - ОСОБА_6, які у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначали, що ОСОБА_3 тривалий час працює у театрі «Дідом Морозом», у тому числі для дітей, які мають хвороби; він знає, як спілкуватись із дітьми, діти його люблять; він любить свою дочку, хоче із нею спілкуватись, але в присутності матері це спілкування не є повноцінним, оскільки остання забороняє проводити їм дозвілля у спосіб, якій він вважає за доцільне, як батько дитини, зокрема грати у рухомі ігри тощо; про будь-які наявні хвороби дитини він у повному обсязі не обізнаний, але зобов'язується це зробити; ночівля малолітньої дочки у нього вдома для нього не є принциповим, головне - це спілкування із дочкою без матері; він мешкає у квартирі один, разом із ним у квартирі тимчасово зареєстрований його співробітник, але останній фактично у квартирі не мешкає, а проживає із своєю сім'єю в іншій квартирі; просто тимчасова реєстрація співробітника в його квартирі була потрібна свого часу для вирішення деяких проблем останнього;

- відповідача ОСОБА_2 та представника останньої - Камисова А.Я., які у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначали, що взагалі проти спілкування малолітньої дитини із батьком без матері; дитина має хвороби, які виключають застосування активних ігор із дитиною; крім того, мати переживає за моральну та фізичну небезпеку малолітньої дочки при спілкуванні із батьком без матері ще й з ночівлею, щоб не було застосовано фізичне чи сексуальне насилля; але доказів того, що вже траплялись випадки останнього з боку позивача відносно їх малолітньої дитини чи інших дітей, у них відсутні та надати їх суду у матеріали цієї справи вони не можуть.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Враховуючи оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку на теперішній час лише відповідачем та лише в частині задоволення позовних вимог позивача, апеляційним судом в апеляційному порядку не переглядається законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, правильно керувався ст. ст. 3, 8, 10 - 11, 57 - 58, 60, 179, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294, 296 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього лише в частині його задоволення.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкали однією сім'єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_7 року народилась ОСОБА_4, батьками якої записано позивача та відповідача по справі (а.с.5), після припинення стосунків між батьками дитина залишилась проживати з матір'ю - ОСОБА_2

На теперішній час між сторонами по справі існують неприязні стосунки, що також не заперечується сторонами. ОСОБА_3 спілкується з донькою у будь-який час, але лише у присутності відповідачки та за місцем проживання відповідачки і дитини.

Вищезазначені обставини визнані сторонами у цій справі у суді першої інстанції та, відповідно, не потребують доказування в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги при вирішенні цієї справи по суті письмовий висновок про встановлення порядку спілкування з дитиною, наданий виконавчим комітетом Енергодарської міської ради, як органом опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей, що спілкування батька ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 у присутності матері ОСОБА_2, не в повній мірі відповідає інтересам дитини, порушує баланс інтересів батька та матері, оскільки між батьками існують неприязні стосунки, відсутнє порозуміння та повага, що може завдати шкоди розвиткові дитини.

Відповідно до вимог статей 10, 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та надати усі наявні у неї докази. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ч.2 ст. 157 СК України закріплено право кожного з батьків на особисте спілкування з дитиною та обов'язок брати участь у її вихованні.

Згідно із ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Ст. 152 СК України передбачено забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а саме те, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Право на підтримання особистих стосунків та прямих контактів з батьками, які проживають окремо, закріплено статтями 1, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Спілкування дитини з батьком передбачає наявність постійного, систематичного контакту між ними, а не епізодичних зустрічей, оскільки спілкування повинно приносити користь дитині, служити джерелом її гармонійного розвитку. Питання виховання дітей вирішуються не з позиції прав батьків, а з позиції захисту прав та інтересів дитини.

Також ч. 1 ст. 12 закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що батьки мають рівне право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний , духовний і моральний розвиток...

Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд першої інстанції правильно вважав, що участь у вихованні дитини є не лише правом, а і обов'язком батька, який повинен особисто спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Ст. 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

П. 2 ст. 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

П. 4 вищезазначеної статті передбачено, що у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

При визначенні часу та способу спілкування позивача з донькою суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем не доведено фактів негативного впливу батька на розвиток дитини та дані ствердження відповідача є голослівними.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_3, провідного інженера з налагодження й випробувань служби головного технолога ВП ЗАЕС, позивач грамотний працівник, справедливий, ввічливий, своїми діловими та моральними якостями привертає до себе людей та позитивно впливає на їх поведінку (а.с.7).

Згідно із характеристикою актора народного театру БК «Сучасник» ОСОБА_3 має активну життєву позицію, допомагає у роботі з дітьми, які потребують особливого відношення, відвідує хворих дітей, має достатньо інтересів, спілкується з першою дружиною та сином від цього шлюбу, приймає участь у його вихованні (а.с.52).

Відповідно до довідки державного закладу СМСЧ-1 ОСОБА_3 на «Д» обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.53), також він не перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога (а.с.9).

ОСОБА_3 працює та має стабільну заробітну плату, з якої сплачуються аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини його доходів на підставі його власної заяви що доводиться довідкою від 19.10.2016 року (а.с.8).

30 листопада 2016 року спеціалістами Служби з метою обстеження житлово-побутових умов батька дитини, ОСОБА_3, відвідано квартиру за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 зареєстрований та мешкає за вищезазначеною адресою. За даною адресою також зареєстрована малолітня ОСОБА_4, 2012 р.н. В двокімнатній, упорядкованій квартирі, обладнаній необхідними меблями та побутовою технікою, для малолітньої ОСОБА_4 виділена кімната, де є окреме спальне місце та місце для ігор. Стан квартири відповідає санітарно-гігієнічним нормам та сприятливий для проживання (а.с.64).

Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради, як органом опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей, вивчено та проаналізовано матеріали справи про встановлення часу та способу спілкування батька - ОСОБА_3 з донькою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та надано висновок про встановлення часу спілкування з дитиною (а.с.74-77), відповідно до якого вважають за можливе визначити час та спосіб спілкування ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 за попередньою домовленістю з ОСОБА_2, зобов'язавши батька дотримуватися звичного режиму дня дитини (прогулянки, денний сон, відвідування місць дитячого дозвілля тощо), в такому порядку:

1. Щомісяця вівторок та четвер кожного тижня з 16.00 до 19.00 за місцем проживання батька;

2. Щомісяця 1 та 3 тиждень з 16.00 години п'ятниці до 16.00 години неділі за місцем проживання батька.

3. Щорічно до 15 днів липня ОСОБА_3 оздоровлює дитину в місцях, які мають умови для дитячого відпочинку (організоване харчування, умови для проживання та відпочинку малолітньої дитини тощо).

4. Щорічно на державні свята з 10.00 до 18.00 та на день народження дитини

4.1. Парний рік:

- Різдво Христово, 07 січня;

- Воскресіння Христове (Пасха), неділя;

- Міжнародний день солідарності трудящих, 1 травня.

4.2. Непарний рік:

- Новий рік, 1 січня;

- день народження дитини з 16.00 до 20.00 за місцем проживання батька.

Ст. 19 СК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч.2 ст. 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Суд першої інстанції правильно частково погодився із висновком органу опіки та піклування, оскільки він відповідає інтересам дитини. При цьому, суд першої інстанції правильно не вбачав за можливе визначити час та спосіб спілкування ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 за попередньою домовленістю з ОСОБА_2, як зазначено у висновку, оскільки між сторонами існують неприязні стосунки, мирним шляхом дане питання вирішити сторони не спромоглися шляхом мирних переговорів та досягнення домовленостей, що не дасть можливості виконання рішення суду, яке є обов'язковим для виконання на всій території України.

Ураховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції правильно встановив час зустрічей позивача з дочкою таким чином, щоб це відповідало інтересам дитини, зокрема, виходячи зі стану її здоров'я та з необхідності забезпечення умов для її належного фізичного, розумового та духовного розвитку, тому змінює рекомендовані органом опіки і піклування умови зустрічей батька з дочкою, урахувавши при цьому вік дитини та здатність позивача здійснювати догляд за дитиною у цьому віці, зобов'язавши батька дотримуватися звичного режиму дня дитини (прогулянки, денний сон, відвідування місць дитячого дозвілля тощо). Встановлення такого способу участі батька у вихованні дитини на даному етапі буде максимально відповідати інтересам дитини.

Також суд першої інстанції правильно роз'яснив в оскаржуємому рішенні сторонам, що у разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, останні не позбавлені звернутись у подальшому до суду окремо від цієї справи про визначення іншого способу участі батька у вихованні дитини.

Однак суд першої інстанції недостатньо звернув уваги на вік дитинки - дівчинки, якій на час ухвалення рішення у цій справі було лише повних 4 (чотири) рочки 4 (чотири) місяці, та яка звикла засинати у присутності матері та ночувати у звичних для неї умовах, а також наявність у дитини хвороби «пароксизмальні порушення сну» з 2015 року тощо, що виключають саме на теперішній час встановлення спілкування батька із дочкою саме із ночівлею за місцем проживання батька.

Решта доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про можливість спілкування доньки без ночівлі із батьком без присутності матері, враховуючи наявність неприязнених відносин між сторонами у цій справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як батьками дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, а лише відображають позицію відповідача, висловлену в її запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно, з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення та зокрема в частині можливості спілкування доньки без ночівлі із батьком без присутності матері, враховуючи наявність неприязнених відносин між сторонами у цій справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як батьками дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказами, передбаченими ст. 303 ч. 2 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі при апеляційному перегляді цієї справи в силу вимог ст. ст. 10 ч. 4, 303 ч.2 ЦПК України, є копії документів, доданих відповідачем ОСОБА_2 до її письмових пояснень до апеляційної скарги (а.с. 138-214).

Однак, останні не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визначення судом у цій справі за рішенням суду спілкування малолітньої дитини із батьком лише у присутності матері.

Встановлено, що суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, зокрема у матеріалах цієї справи наявний висновок органу опіки та піклування з приводу встановлення порядку спілкування батька з дитиною (а.с. 74-77), наявність якого у даній категорії справ є обов'язковим в силу вимог ст. 19 ч. ч. 4 - 5 СК України.

При вищевикладених обставинах, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково; рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у цій справі слід змінити в частині встановлення ОСОБА_3 спілкування з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, замість «щомісяця 3-го тижня з 17.00 години п'ятниці до 17.00 години суботи за місцем проживання батька» встановити «щомісяця 3-го тижня з 10.00 години суботи до 17.00 години суботи за місцем проживання батька»; в решті рішення залишити без змін.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч.ч.1,5 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у тому числі вигляді судового збору у розмірі 606,32 грн. (а.с.104), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду також вважає за доцільне роз'яснити сторонам у цій справі, що у разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини тощо, останні не позбавлені права звернутись у подальшому до суду окремо від цієї справи для визначення іншого способу участі батька у вихованні дитини.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у цій справі змінити в частині встановлення ОСОБА_3 спілкування з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, замість «щомісяця 3-го тижня з 17.00 години п'ятниці до 17.00 години суботи за місцем проживання батька» встановити «щомісяця 3-го тижня з 10.00 години суботи до 17.00 години суботи за місцем проживання батька».

В решті рішення залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.