Ухвала іменем україни
25 жовтня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 07 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», (правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 06-0366/02-01, на підставі якого банк надав ОСОБА_8 кредит у сумі 110 000 грн зі сплатою 18 % річних строком до 10 квітня 2027 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, 07 травня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено іпотечний договір № 06-0364/03-01, відповідно до якого останні передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. ОСОБА_8 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 31 серпня 2015 pоку має прострочену заборгованість: за кредитом - 100 847 грн 34 коп., за відсотками - 123 260 грн 29 коп., зі сплати комісії - 4 134 грн 73 коп., із сплати пені - 67 139 грн 95 коп.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною, встановленою суб'єктом оціночної діяльності при проведенні виконавчих дій, для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_8 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 07 травня 2007 року в розмірі 295 382 грн 31 коп. та судового збору у сумі 3 423 грн 64 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, оскільки право позивача на стягнення заборгованості за вищевказаними договорами виникло з моменту ухвалення заочного рішення Заводським районним судом м. Запоріжжя 01 жовтня 2009 року, проте з позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося лише у вересні 2015 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позовні вимоги, звернувши стягнення на іпотечне майно у рахунок погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій (комісії, пені), апеляційний суд виходив з того, що оскільки заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2009 року не виконано, то відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, це не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», (правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 06-0366/02-01 на підставі якого банк надав ОСОБА_8 кредит у сумі 110 000 грн зі сплатою 18 % річних строком до 10 квітня 2027 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, 07 травня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено іпотечний договір № 06-0364/03-01, відповідно до якого останні передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2009 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в межах вартості належної їм на праві власності частини квартири АДРЕСА_1, на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість у розмірі 117 252 грн 93 коп. за кредитним договором від 07 травня 2007 року, в тому числі шляхом звернення стягнення на частину квартири АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах.

Постановою Заводського відділу ДВС Запорізького МУЮ від 25 березня 2010 року було відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного судового рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на те, що заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2009 року не виконано, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною, встановленою суб'єктом оціночної діяльності при проведенні виконавчих дій, для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_8 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 07 травня 2007 року, яка станом на 31 серпня 2015 року складає 295 382 грн 31 коп., та до якої входить заборгованість за кредитом - 100 847 грн 34 коп., за відсотками - 123 260 грн 29 коп., зі сплати комісії - 4 134 грн73 коп., пеня - 67 139 грн 95 коп.

Згідно зі ст. 599 ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У ч. 1 ст. 631 ЦК Українивизначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ч. 2 ст. 625 ЦК Українизазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у п. 2.2 кредитного договору зазначено, що за користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 18 % річних; у п. 3.2 кредитного договору передбачено, що нарахування банком відсотків здійснюється, починаючи з дати видачі його готівкою позичальнику до дати повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У ст. 599 ЦК Українипередбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі 6-73цс13, яка відповідно до 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Таким чином, висновки апеляційного суду про те, що наявність судового рішення, яке не виконано, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим у справі обставинам.

Однак положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Апеляційний суд ухвалив рішення, зокрема про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання апеляційного суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 08 червня 2016 року, справа № 6-1239цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, дійшла правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

З наведених підстав оскаржуване рішення апеляційного суду не можна визнати законним і обґрунтованим.

Таким чином, оскільки апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення рішення, що не відповідає закону, рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим в частині вирішення вимог щодо реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, тому відповідно до ст. 338 ЦПК Українипідлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог щодо реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович