Справа № 351/1146/16-ц
Номер провадження №2/351/85/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

при секретарі Маланчук С.Г.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Підвисоцької сільської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

що позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить встановити сервітут на постійне безоплатне користування земельною ділянкою по вул. С.Стрільців, 140 у с.Підвисоке Снятинського району, шириною 3,50 м. та довжиною 116,45 м. вздовж існуючої межі із господарством ОСОБА_9 навпроти існуючого заїзду до земельної ділянки по вул. Січових Стрільців, 140 у вигляді права проходу та проїзду будь-яким видом транспорту, мотивуючи тим, що на праві приватної власності позивачу належать земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства 0, 3973 га. Та обслуговування житлового будинку 0, 25 га. загальною площею 0, 6473 га. місцезнаходженням с. Підвисоке Снятинського району.

Земельні ділянки межують із будинковолодіння №140 по вул. Січових Стрільців в с. Підвисоке, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_10, та ОСОБА_11 Земельна ділянка на якій розміщене будиноковолодіння №140 не приватизована. Окремий заїзд до належної землі відсутній. Враховуючи, географічні особливості та місцезаходження земельних ділянок позивача, доступ до них можливий лише через земельну ділянку користувачами якої вважаються ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11

18.04.2016 р. позивач звернувся до Підвисоцької сільської ради, а 11.5.2016 р. до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 із заявою про встановлення сервітуту.

Однак сільська рада відмовила позивачу у встановленні сервітуту так як наявне судове рішення по справі №351/1881/14ц, згідно якого позивачу було відмовлено у задоволенні позову про встановлення сервітуту. Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та ОСОБА_11, заяву про встановлення сервітуту отримали 13.05.2016 р. Позивач зазначив, що нормальне господарське використання належних йому земельних ділянок, а саме: будівництво та бслуговування житлового будинку і господарських споруд, обробіток землі та збір врожаю, проїзд або прохід до земельної ділянки, неможливі без обтяження сервітутом земельної ділянки по вул.Січових Стрільців, 140. По межі «Д-Е» і «Е-Є» земельна ділянка межує із землями ОСОБА_12 та ОСОБА_9 Однак, існуючий паркан, забудова та рельєф, не дозволяють облаштувати заїзд через земельні ділянки ОСОБА_12 та ОСОБА_9 межа замельної ділянки належної позивачу, позначена літерами «А-Б», проходить по заболоченій, не мілірованій місцевості, що не дозволяє влаштувати заїзд з цієї сторони, що підтверджується актом актом обстеження земельних ділянок ОСОБА_1, щол розміщені в с. Підвисоке по вул. Січових Стрільців-140 а. Єдиний, реально можлививй варіант забезпечення доступу до належної позивачу земельної ділянки, - через земельну ділянку по вул. Січових Стрільців, 140. На підставі вищенаведеного вважає за можливе встановити сервітут на потійне безоплатне користування земельною ділянкою по вул. Січових Стрільців, 140, шириною 3,50 м. та довжиною 16, 45 м. вздовж існуючої межі із господарством ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поз наченої літерами Д-Є на державному акті Серія ЯМ №705416, навпроти існуючого заїзду до земельної ділянки по вул. Січових Стрільців.

Представники відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 проти позову заперечують, пояснивши суду, що даний позов не належить до задоволення з наступних підстав:відповідно до ч.1 п.б ст. 99 ЗК України право проїзду на транспортному засобі можливе по наявному шляху і це основна вимога для встановлення цього сервітуту. Належна земельна ділянка відповідачів 0, 25 га. передана їм у приватну власність, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 26.11.2016 р. для обслуговування житлового будинку, а земельна ділянка 0,0242 га., для ведення особистого селянського господарства, яка безпосередньо межує з земельною ділянкою позивача, по якій він просить встановити сервітут на даних земельних ділянках посаджений сад, орна земля для вирощування сільськогосподарської продукції і жодної дороги для проїзду до земельної ділянки позивача не існує і тому встановлення сервітуту виключається. Посилання відповідача на те, що земельна ділянка відповідачів площею 0, 25 га. є неприватизованою і є комунальною власністю Підвисоцької сільської ради, що не відповідає дійсності. Позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0, 6473 га. де вказано заїзд Г-Д 3.50 м. землі сільської ради, тобто вказується неіснуючий заїзд попереднім складом сільської ради для того щоб змінити цільове призначення даної земельної ділянки і одержати дозвіл на будівництво житлового будинку. Позивач повинен користуватись іншими заїздами з вул. ОСОБА_14. Виходячи із вищенаведеного вважають позов безпідставним і просять відмовити в його задоволенні.

Представник Підвисоцької сільської ради ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_15 позов не визнають, надали суду лист з поясненнями про можливість заїзду відповідно до акту, витяг з ортофотоплану та фотографії. Вважають, що в позові слід відмовити оскільки існує інша дорога.

Суд вислухавши сторін, та дослідивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити. Суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях:

- із пояснень сторін, державного акту про право приватної власності на землю від 23.10.2012 р. вбачається, що позивачу надано в приватну власність земельну ділянку площею 0, 3973 га. для ведення особистого селянського господарствана підстві рішення від 12.12.2010 р. №15-2/2010 Підвисоцької сільської ради, заява про поділ земельної ділянки від 09.07.2012 р. №1754 серії ВРТ №163661.

Рішенням 6-ї сесії Підвисоцької сільської ради від 27.11.2011 р. №83-9/2011 надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на встановлення заїзду та його облаштування до земельної ділянки наданої йому у приватну власність по вул. Січових Стільців на земельній ділянці розташованій між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 загальною площею 160 м.кв. (довжиною 40м, шириною 4м) відповідно до схеми. Для влаштування заїзду та його встановлення вилучено із земель запасу сільської ради 80 м.кв. (два мерти ширини, та сорок метрів довжини) та вилучити із земель наданих у користування гр. ОСОБА_6 80 м.кв. (два метри ширини та сорок довжини) та інше. Вищезгадане рішення протестом прокурора Івано-Франківської області -скасовано оскільки воно суперечить вимогам ст. 149 Земельного кодексу України.

Окрім того, в судовому засіданні встанволено, що рішенням колегії суддів апеляційного суду Івано-Франківської області скасовано рішення Снятинського районного суду від 25.11.2013 р. за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання нечинним рішення від 08.10.2012 р. №182-18/2012 Підвисоцької сільської ради про надання дозволу на облаштування заїзду ОСОБА_1, яким в позові відмовлено. В свою чергу апеляційний суд позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано нечинним та скасовано рішення Підвисоцької сільської ради від 08.102012 р. №182-18/2012 про надання дозволу на облаштування заїзду по вул. С.Стрільців, 140 в с. Підвисока Снятинського району Івано-Франківської області на ім'я ОСОБА_1 В решті позову відмовлено.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.04.2015 р. в позові ОСОБА_1 до Підвисоцької сільської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення сервітуту відмовлено. Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.06.2015 р. рішення Снятинського районного суду від 29.04.2015 р. залишено без змін. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

- із пояснень представника відповідачів, орто-фото плану вбачається, що до господарства позивача є дорога (заїзд) з вул. ОСОБА_14, якою користувався і користується останній та багато землекористувачів, які користуються земельними ділянками по сусідству із господарством позивача, яка придатна до користування в будь-який час і за будь-яких погодніх умов;

- із пояснень представника відповідачів, вбачається що земельна ділянка, на яку позивач хоче встановити сервітут у встановленому законом порядку ніколи раніше не використовувалась як дорога (заїзд).

- із відповіді наданої виконавчим комітетом Підвисоцької сільської ради слідує, що на існуючий заїзд, який веде до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_1 можна потрапити з вул. Січових ОСОБА_14, а саме проїзд між будинками №94 та №98 та між житловими будинками №138 та №132. Даним заїздом (дорогою) крім ОСОБА_1 користуються і інші землекористувачі, земельні ділянки яких розміщені поруч з його земельною ділянкою. Вище згаданий заїзд немає жодного відношення до земельної ділянки та будиноковолодінням по вул. Січових стрільців.

Згідно ч.1 ст.401 ЦК України, користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Як вбачається з ст.98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (ч.1 ст.100 ЗК України).

Відповідно, до вимог ст. 99 ЗК України власники чи землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Згідно ст.99 ЗК України, ст.404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації лінії електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Вище наведене дає підставу суду вважати, що позивач не вправі вимагати встановлення такого виду сервітуту, оскільки, як встановлено судом, на даній земельній ділянці ділянці відсутній встановлений законом наявний шлях. Крім того встановлення позивачу сервітуту у вигляді проходу та проїзду будь-якими видами транспорту шириною 3,5 м. довжиною 40 м. не вирішує для нього даного питання, оскільки довжина земельної ділянки, що належить відповідачам становить 116,45 м., тобто є значно довшою, чим того просить позивач.

Судом встановлено, що до будинку позивача є дорогоа (заїзд), якою раніше і на даний час користувався і користується позивач та багато землекористувачів, що мають земельні ділянки по сусідству з будинком позивача із вул. ОСОБА_14, яка придатна для користування в будь-який час і за будь-якої погоди, а тому посилання позивача та його представника на те, що ця дорога (заїзд) є непридатною для використання із-за складного рельєфу, заболоченості, не заслуговує на увагу, оскільки спростовується поясненнями представників відповідачів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній

справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої

встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя

статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Вище наведене дає підставу суду для відмови в позові.

На підставі ст.ст.98-100 ЗК України та керуючись ст.ст.213-215,218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Підвисоцької сільської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про встановлення сервітуту на постійне безоплатне користування земельною ділянкою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.