ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5566/17
провадження № 2/753/4095/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"14" листопада 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Ляшенко Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, суд -
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона на праві власності володіє квартирою АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності від 20 квітня 2012 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 17 квітня 2012 року за № 575-С. В даній квартирі з 14 лютого 1995 року окрім неї як власника житла, її колишнього чоловіка - ОСОБА_5, її дочки ОСОБА_6, зареєстрована відповідачка (дочка). З 2014 року відповідачка, забравши всі свої носильні речі та залишивши житло, перереїхала до іншого місця, її речей в квартирі немає; спірною квартирою вона не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з"являлася за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжила заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого вона та члени її сім»ї вимушені сплачувати за неї як зареєстровану особу житлово-комунальні послуги, що впливає на її бюджет. Відтак, вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.
В судовому позивачка позовні вимоги підтрила у цілому з тих же підстав, просила їх задовольнити: визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Відповідачка в судове засідання повторно не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.
Третя особа без самостійних вимог - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника.
Інші треті особи в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що позивачка на праві власності володіє квартирою АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності від 20 квітня 2012 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 17 квітня 2012 року за № 575-С(а.с.6, 7).
В даній квартирі з 14 лютого 1995 року окрім позивачки як власника житла, її колишнього чоловіка - ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6, зареєстрована відповідачка (її дочка).
З 2014 року відповідачка, забравши всі свої носильні речі та залишивши житло, перереїхала до іншого місця, її речей в квартирі немає; спірною квартирою вона не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з"являлася за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжила заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивачка вимушена сплачувати за неї як зареєстровану особу житлово-комунальні послуги, що впливає на її бюджет.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Таким чином, ОСОБА_3 понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в спірній квартирі, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталась, обов"язки по сплаті комунальних послуг не несе, відтак остання втратила право користуватися цим житлом.
Поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача про те, що відповідачка з власної ініціативи залишила місце проживання в спірній квартирі; позивач чинив та не чинить перешкоди відповідачу у користуванні (проживанні) спірною квартирою: замки у вхідних дверях не замінював, не застосовував будь-яких фізичних перешкод.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.).
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України.
Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 293, 294 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) грн. 00 (нуль) коп. - судового збору.
За письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.
Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач вправі оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ЦПК України, подавши до апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Копію рішення невідкладно направити відповідачу рекомендованою поштою (зі зворотнім повідомленням).
Суддя: Коренюк А.М.