АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/734/17 Справа № 201/8668/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.10.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договорами позики від 04.11.2013 року, 15.01.2014 року і 25.03.2014 року в загальній сумі 168805 грн., а також судовий збір у сумі 1710 грн., а всього 170515 грн. /а.с.30-32/.

З таким рішенням не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог /а.с.86-89/

Судом першої інстанції встановлено, що 04.11.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики (розписка), відповідно до умов якого відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти в сумі 2420 доларів США (по курсу НБУ на той час складало 64130 грн.) з кінцевим терміном повернення 20.11.2013 року /а.с.7/

У подальшому, 15.01.2014 року за договором позики відповідач отримав від позивача 3050 доларів США (по курсу НБУ на той час було еквівалентно 80825 грн.), а за розпискою від 25.03.2014 року - ще 900 доларів США (що на дату укладання договору позики еквівалентно 23850 грн.) строком на один місяць /а.с.6, 8/.

Факт отримання грошей за вищевказаними договорами відповідачем не оспорюється.

Однак своїх зобовязань за договорами позики ОСОБА_2 не виконав, у встановлені строки грошові кошти не повернув, що було підставою звернення ОСОБА_3 до суду /а.с.3-4/.

Виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3, в силу ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, ЦК України, підлягають задоволенню / а.с. 30-32/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а судове рішення залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обвязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив заочне рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови договорів позики від 04.11.2013 року, 15.01.2014 року та від 25.03.2014 року, грошові кошти позивачу не повернув, а тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за вказаними договорами у розмірі 168805 грн.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Апеляційним судом встановлено, що наразі оскаржуване рішення від 13.10.2015 року є виконаним, що підтверджується постановою державного виконавця від 03.11.2016 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» /а.с.120-122/.

Матеріали справи також містять нотаріально посвідчену заяву від 04.11.2015 року, згідно якої ОСОБА_3 одержав від матері відповідача ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 6000 доларів США в рахунок погашення боргу ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не обґрунтував дату виникнення заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, зокрема, на дату звернення позивача до суду - 29.05.2015 року, строк повернення грошових коштів за договорами позики сплив.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи у суді першої інстанції, суд ухвалив рішення у загальному порядку, а не заочне, апеляційний суд вважає такими, що не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки наведені порушення норм процесуального закону не призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а рішення суду першої інстанції від 13.10.2015 року відповідає вимогам закону, а тому залишається в силі. У звязку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_6