АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2439/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2595/17Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря: Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 9 січня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 9 січня 2014 рокув задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено в звязку з закінченням строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, вважаючи хибним висновок суду першої інстанції про закінчення строку дії картки.

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Постановою Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2016 року задоволено частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 11 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 2000 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 19,20% за користування кредитом на рік, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 31.10.2010 року.

Інших умов договору сторони не підписували.

Звертаючись в червні 2013 року з даним позовом до суду, банк посилався на те, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору станом на 30.04.2013 року утворилась заборгованість на суму 6102,44 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом - 1 985,11 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 3 195,84 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 573, 30 дол. США, 62,58 дол. США - штрафу (фіксована частина), 287,61 доларів США штрафу (процентна складова).

У запереченнях на позовну заяву ПАТ «Приватбанку» ОСОБА_2 посилався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд відхилив твердження позивача про автоматичну пролонгацію кредитного договору та встановив, що на момент звернення до суду позивачем було пропущено строк позовної давності в три роки, що в силу ч.4 ст.267 ЦК України є окремою підставою для відмови в позові.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обовязковим до виконання; порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 ст. 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати обовязки відповідно договору.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Разом з тим, частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із правовими висновками Верховного Суду України, висловленими в постанові від 19.03.2014 року по справі №6-14 цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем умови кредитного договору почали порушуватись вже в лютому 2008 року, тому право на судовий захист щодо стягнення прострочених платежів у банку виникло в березні 2008 року, тоді коли з позовом він звернувся лише в червні 2013 року.

Крім того, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що отримана відповідачем кредитна картка діяла до 31.10.2010 року, а тому і кінцевий термін повернення кредитних коштів за умовами договору повинен був мати місце до 31.10.2010 року.

Таким чином, звернення банку в червні 2013 року з позовом про стягнення кредитної заборгованості щодо платежів за червень-жовтень 2010 року здійснено в межах позовної давності.

На вказані обставини, суд першої інстанції належної уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності стосовно всього розміру заборгованості.

Одночасно з цим, позивачем не пропущено строки позовної давності і щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом протягом червня-жовтня 2010 року а також за період з 01.11.2010 року по 30.04.2013 року.

Згідно наданих позивачем в ході розгляду справи розрахунків, заборгованість за кредитом, з урахуванням позовної давності, складає - 306,62 долара США, 100 доларів США заборгованості за комісією, 500 грн. штрафу в його фіксованій частині та 25,22 долара США як процентної складової штрафу.

Між тим, вирішуючи питання про розмір процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору, тобто за період з 01.11.2010 року по день звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з правового висновку, висловленого ВСУ при розгляді даної справи під час перегляду заяви ОСОБА_2.

Так, згідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Отже, у разі волевиявлення сторін доповнити або змінити умови кредитного договору, або врегулювати певні положення шляхом залучення до локальних нормативно-правових актів (наказів, статутів, положень, правил, інструкцій тощо), такі доповнення/зміни до договору повинні бути підписані його сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема в Умовах та правилах надання банківських послуг, відсутній порядок нарахування розміру процентів після сплину строку дії кредитного договору.

Після повернення справи з ВСУ на новий апеляційний розгляд, колегією суддів було запропоновано представнику ПАТ «Приватбанк» надати належні та допустимі докази (тарифи, памятку клієнта тощо), які б свідчили про узгоджений сторонами порядок нарахування процентів після закінчення строку дії договору, на підставі яких банк нараховував відповідні проценти впродовж листопада 2010 року по червень 2013 року.

Зазначених доказів при новому розгляді в апеляційній інстанції апелянтом надано не було, натомість надано оновлений розрахунок заборгованості в межах строку позовної давності, з урахуванням висновків Верховного Суду України.

Згідно до даного розрахунку, заборгованість в межах строку позовної давності складається з : заборгованості по кредиту - 306,62 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом 97,784 дол. США, яка обрахована відповідно до розміру облікової ставки Національного Банку України, заборгованості по комісії - 100 дол. США, 25,22 дол. США штраф (процентна складова) та 500 грн. штрафу фіксована частина.

При цьому банк зазначив, що загальна сума заборгованості в гривневому еквіваленті становить 14534,93 грн., виходячи з курсу НБУ станом на 22.10.2017 року 1 долар США - 26,50 грн.

Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача, за винятком 25,22 доларів США як процентної складової штрафу від загального розміру кредитної заборгованості (504,4*5/100), оскільки за своєю правовою природою вказаний розмір штрафу фактично дублює відповідальність за прострочення виконання зобовязання у вигляді іншого штрафу в його фіксованій частині, що є недопустимим з точки зору застосування подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 9 січня 2014 року скасувати та постановити по справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по кредиту в сумі 306,62 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8125,43 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 97,78 дол. США, що в еквіваленті становить 2591,17 грн., заборгованість по комісії 100 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2650 грн. та 500 грн. штрафу (фіксована частина), а всього стягнути 13866,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1