Справа: 431/5495/17
Провадження: 2-о/431/1400/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року Старобільський районний суд Луганської області

В складі: головуючого судді Ткач О.В.,

при секретарі: Кустовій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1звернулася до суду із заявою встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що 28.10.2017 року в м. Луганськ помер її чоловік ОСОБА_2, де з травня 2014 року проводиться антитерористична операція.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 1006 від 29.10.2017 р.

Оформити медичні документи та свідоцтво про смерть за місцем смерті немає можливості оскільки документи, видані органами влади на непідконтрольній українській владі території, є недійсними. У звязку з чим заявник просить суд винести рішення, яким встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець хут. Єлань Тарасівського району, Ростовської області, громадян України, який проживав: ІНФОРМАЦІЯ_2 років Оборони Луганська, 5/77, помер 28 жовтня 2017 року у м. Луганськ, причина смерті: гіпертонічна хвороба.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1, представник заінтересованої особи Старобільського районного ВД РАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області, не зявились, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим суд на підставі ч. 2 ст. 158, ч. 3 ст. 235 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, представника заінтересованої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 1006 від 29.10.2017 р. (а.с. 7) вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 28.10.2017 року у м. Луганськ, причина смерті гіпертонічна хвороба.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с. 6) вбачається, що заявниця та померлий були подружжям.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», встановлено, що міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Розпорядженням КМУ № 1085-р від 07.11.2014 р. затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. м. Луганськ.

За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи ксерокопію вказаного лікарського свідоцтва, виданого лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника, суд вважає, що надана заявником ксерокопія лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 7) є підтвердженням того, що дійсно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 28.10.2017 року у м. Луганськ, причина смерті гіпертонічна хвороба.

Суд вважає заявуОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - законною, обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 256-259, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ЗаявуОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець хут. Єлань Тарасівського району, Ростовської області, РФ, громадян України, який проживав: ІНФОРМАЦІЯ_2 років Оборони Луганська, 5/77, помер 28 жовтня 2017 року у м. Луганськ, причина смерті: гіпертонічна хвороба.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О.В. Ткач