Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача невиплачене страхове відшкодування у розмірі 325 тис. грн, пеню у розмірі 61 675 грн 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 50 215 грн 71 коп., 3 % річних за користування чужими коштами у розмірі 5 572 грн 61 коп. та компенсацію за понесені моральні страждання у розмірі 50 тис. грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що 23 січня 2013 року уклала з приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім») договір добровільного страхування від нещасних випадків, згідно із яким були застраховані її майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю.

21 липня 2013 року, тобто у період дії договору, з нею стався нещасний випадок, а саме: падіння з висоти власного зросту, що має ознаки страхового випадку, її було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де вона перебувала до 24 серпня 2013 року та виписана з діагнозом «важка черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив».

Зазначала, що у встановлений договором строк повідомила відповідача про настання вказаної події, а 27 серпня 2013 року - звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування, сума якого згідно з п. 6.3 договору мала становити 10 % страхової суми, а саме: 50 тис. грн.

21 листопада 2013 року відповідачем було складено страховий акт № 014-13/ІІВ та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 5 % страхової суми, що становить 25 тис. грн, а листом від 11 грудня 2013 року їй було запропоновано пройти додаткове медичне обстеження для виплати другої половини страхової суми.

Вважає, що такі дії відповідача суперечать умовам договору та є безпідставними.

Вказувала, що з липня 2014 року їй було встановлено 2 групу інвалідності через важку закриту черепно-мозкову травму, яку вона отримала 31 липня 2013 року під час падіння, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 0403998 (далі - МСЕК), у зв'язку з чим вона 09 вересня 2014 року звернулась до відповідача із заявою про виплату другої частини страхової відшкодування, сума якого, з урахуванням вже виплачених 25 тис. грн, мала становити 325 тис. грн.

20 жовтня 2014 року надала всі необхідні документи для здійснення страхової виплати, проте до теперішнього часу відповідачем не виконані умови договору.

Мотивуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилалася на те, що неправомірна відмова у виплаті страхового відшкодування у повному розмірі завдала їй моральних страждань, вона змушена була збирати документи, чекати відповіді на свої звернення, її сімейний бюджет зменшився, що призвело до пригніченого стану.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 подала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача, крім суми страхового відшкодування, 19 753 грн 86 коп. - збитки від інфляції, 9 376 грн 03 коп. -відсотки за користування грошовими коштами, 156 961 грн 64 коп. - пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 30 тис. грн - витрати на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 325 тис. грн, 10 725 грн пені, 50 215 грн 71 коп. інфляційних втрат та 5 572 грн 61 коп. - 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3 11 375 грн пені, 19 753 грн 86 коп. інфляційних втрат, 9 349 грн 32 коп. - 3% річних. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПрАТ «Київський страховий дім», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 23 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Київський страховий дім» укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 040/19-081 строком з 24 січня 2013 року до 23 січня 2014 року з розміром страхової суми 500 тис. грн, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи.

Пунктом 6.1 договору страхування сторони визначили, що страховим випадком є подія, що відбулася у період та на території дії договору (Україна), документально підтверджена компетентними органами (медичними закладами, правоохоронними органами) та з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити страхову виплату відповідно до умов договору. Також сторони визначили події, які є страховим випадком, як то смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, первинна інвалідність 1, 2, 3 групи застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, травмування застрахованої особи внаслідок нещасного випадку (пункти 6.1.1, 6.1.2, 6.1.3).

Згідно з п. 6.2 вказаного вище договору нещасним випадком за договором є раптова, не передбачувана, ненавмисна та незалежна від волі застрахованої особи подія, що фактично відбулася та документально підтверджена, внаслідок якої настав розлад здоров'я або смерть застрахованої особи, зокрема, травматичне пошкодження.

Пунктом 6.3 договору визначено, що травмуванням є результат нещасного випадку, що призвів до перебування застрахованої особи на амбулаторному або стаціонарному лікуванні не менше ніж 7 календарних днів і підлягає страховій виплаті згідно з «Таблицею розмірів страхових виплат у зв'язку із травмуванням застрахованої особи внаслідок нещасного випадку» (додаток № 2 до «Правил добровільного страхування від нещасних випадків»).

31 липня 2013 року ОСОБА_3 була доставлена до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з травмою, отриманою внаслідок падіння на сходах у зв'язку із втратою свідомості, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 23 серпня 2013 року з діагнозом: важка черепно-мозкова травма, забій головного мозку з формуванням вогнища геморагії лівої лобно-скроневої долі головного мозку, субарахноїдальний крововилив, гематома потиличної ділянки.

27 серпня 2013 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхової виплати у зв'язку із настанням страхового випадку.

21 листопада 2013 року ПрАТ «Київський страховий дім» складено страховий акт про виплату позивачці 25 тис. грн страхового відшкодування, що становить 5 % від страхової суми, та повідомлено про відстрочення прийняття рішення про здійснення повної виплати страхового відшкодування і запропоновано пройти додаткове обстеження, а саме: магнітно-резонансну томографію головного мозку.

25 листопада 2013 року позивачці перераховано 25 тис. грн. страхової виплати.

З липня 2014 року ОСОБА_3 встановлена 2 група інвалідності на строк до 01 серпня 2016 року, яка пов'язана із важкою закритою черепно-мозковою травмою, отриманою 31 липня 2013 року.

09 вересня 2014 року позивачка через свого представника звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку із встановленням їй 2 групи інвалідності, а 20 жовтня 2014 року - направила заяву встановленого зразка про здійснення страхової виплати та надала документи, передбачені договором.

Листом від 27 листопада 2014 року ПрАТ «Київський страховий дім» повідомило про відстрочення прийняття рішення про страхову виплату або про відмову у страховій виплаті та запропонувало пройти позивачці додатковий медичний огляд за участі представника ПрАТ «Київський страховий дім».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивачки про стягнення страхової виплати ґрунтуються на умовах договору і є правомірними.

Апеляційний суд фактично погодився з висновками суду першої інстанції, змінивши його лише в частині визначення розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат з урахуванням норм ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 26 Закону України «Про страхування» визначено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконань ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням і особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

На підставі вищезазначених норм закону, суд першої інстанції, із висновками якого фактично погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що відстрочка у прийнятті рішення страховою компанією про здійснення страхової виплати є необґрунтованою та не відповідає умовам договору, дійшов правильного висновку про настання страхового випадку, який передбачений договором страхування, укладеним між сторонами, набуття позивачем права на отримання страхової виплати та обов'язку відповідача здійснити таку виплату, а також про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних у зв'язку із невиплатою страхового відшкодування відповідно до ст. 625 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний суд навів відповідний розрахунок вказаних вимог, який не був зроблений судом першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалив законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ПрАТ «Київський страховий дім» піддає сумніву факт нещасного випадку, який стався із ОСОБА_3 та наявність підстав для встановлення 1 групи інвалідності.

Між тим, цей факт і факт страхового випадку підтверджується як діями самої страхової компанії, яка визнала і частково сплатила страхове відшкодування у розмірі 25 тис. грн, так і зібраними у матеріалах справи доказами, зокрема тим, що відповідачем у вересні 2013 року для з'ясування обставин та причин настання нещасного випадку були зроблені запити до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та отримані відповідні медичні документи.

На вимогу відповідача комісією приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон», де працювала позивачка на момент настання страхового випадку, 01 вересня 2014 року складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ, який був наданий відповідачу 20 жовтня 2014 року.

За клопотанням ПрАТ «Київський страховий дім» була призначена судово-медична експертиза, за висновками якої у позивачки мала місце закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою м'яких тканин голови, крововиливу під м'яку оболонку головного мозку, забою лівої лобно-скроневої долі головного мозку, що могла утворитися 31 липня 2013 року та цілком відповідає встановленому їй діагнозу, локалізація ушкоджень у ОСОБА_3 свідчить про те, що закрита черепно-мозкова травма найімовірніше утворилась при падінні та ударі головою об тупий предмет, можливо при падінні на сходах 31 липня 2013 року.

Вказані вище докази належним чином оцінені судами відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Ні акт про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ, ні висновок огляду МСЕК № 0403998 про встановлення позивачці 2 групи інвалідності з 03 липня 2014 року ніким не були оспорені і є чинними.

До того ж, акт огляду МСЕК узгоджується і з висновком експертної комісії державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України» № 313/15, складеним за результатами проведення з 09 листопада до 30 листопада 2015 року судово-медичної експертизи відносно позивачки.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи також висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду м. Києва 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик