Провадження № 2/592/3320/17
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

17 листопада 2017 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Литовченко О.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал-стайл груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лювен», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська інвестиційна консалтингова компанія «ЮМАКС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрторфпром», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська консалтингова компанія «ІМЕКС», ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТМОТОР», Сумської міської ради про виділ частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності,

встановив:

Представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_6 звернувся до Ковпаківського районного суду міста Суми з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал-стайл груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лювен», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська інвестиційна консалтингова компанія «ЮМАКС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрторфпром», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська консалтингова компанія «ІМЕКС», ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТМОТОР», Сумської міської ради про виділ частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності

В розясненні п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК.

Розглянувши матеріали позовної заяви, вважаю, що вона містить недоліки без усунення яких провадження по справі не може бути відкрито, оскільки позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а тому позовну заяву необхідно залишити без руху згідно ст. 121 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільний справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження (ч. 3 ст. 15 ЦПК України).

Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 364 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, що між сторонами фактично відсутній спір про право і пред'явлення позову фактично є спробою обійти установлений законом позасудовий порядок вирішення питання поділу об'єктів нерухомості.

Діяльність нотаріату в Україні врегульована Законом України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат».

Згідно з статтею 5 даного Закону нотаріус зобов'язаний зокрема здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; відмовити у вчиненні нотаріальної дії у разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Таким чином, позивачі не надали доказів відмови нотаріусів у виділі часток.

Розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 121 ЦПК.

Позовна заява не відповідає ст. 119 ЦПК України, всупереч яким не зазначені обставини на обґрунтування позову та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає тому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з вищенаведеного, позивачами не зазначені докази, які підтверджують, що виділення частки нежитлової будівлі із спільної часткової власності не можливо здійснити позасудовому порядку, і це в свою чергу порушує їх права, які можливо захистити лише в судовому порядку. За таких обставин, суддя приходить до висновку, про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачам для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121, 209, 210 ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал-стайл груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лювен», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська інвестиційна консалтингова компанія «ЮМАКС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрторфпром», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська консалтингова компанія «ІМЕКС», ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТМОТОР», Сумської міської ради про виділ частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності - залишити без руху.

Запропонувати позивачам у продовж п'яти днів з часу отримання копії ухвали усунути вказані недоліки, про що повідомити їх і пояснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Литовченко