РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді- Ванівського Ю.М.

при секретарі- Школьнікової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи: приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксани Ярославівни про визнання недійсним шлюбного договору, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи: приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксани Ярославівни про визнання недійсним шлюбного договору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.11.2007 року між сторонами було зареєстрований шлюб. У шлюбі в них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу сторонами як подружжям була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2. 01.01.2014 року між сторонами було укладено шлюбний догові, посвідчений Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я., реєстраційний номер 855. В квітні 2014 року позивачка звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу, оскільки практично після народження сина в сім'ї почали виникати конфлікти, відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, що призвело до неможливого спільного проживання. За умовами цього договору придбана подружжям до укладення даного договору квартира за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована на ім'я ОСОБА_2 залишається власністю ОСОБА_2. Вважає, що укладення шлюбного договору відбулося з порушенням вимог законодавства України. Вказує, що оспорюваний шлюбний договір не передбачає виникнення у одного з подружжя права власності, право користування або іншого майнового права на будь-яке майно, у випадку придбання майна іншим з подружжя у особисту приватну власність на підставі положень шлюбного договору, оспорюваний шлюбний договір ставить позивача у надзвичайно невигідне матеріальне становище. Просить визнати недійсним шлюбний договір від 01.04.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я., р.н. 855.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав викладених у ньому, просять задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив в повному обсязі, просив відмовити. В своїх письмових запереченнях вказує, що 01.04.2014 року між сторонами було укладено шлюбний договір, умовами якого передбачено, що придбана подружжям до укладення даного договору квартира зареєстрована на ім'я ОСОБА_2 залишається у власності ОСОБА_2. Позивачка вважає, що дана квартира, як нерухоме майно, була передана відповідачу у власність, а відтак це суперечить нормам статті 93 Сімейного кодексу України та ставить позивачку у невигідне матеріальне становище, а тому підлягає до визнання шлюбного договору недійним. Вказує, що згідно з загальними положеннями укладеного шлюбного договору, передбачено, що майно, нажите подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім'я зареєстроване рухоме або нерухоме майно. Вказує, що квартира АДРЕСА_2, була придбана відповідачем особисто за договором купівлі-продажу від 29 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 право власності, на яку зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.10.2008 за кошти отримані відповідачем в акціонерному комерційному банку «Форум» згідно кредитного договору №0056/08/6.10-Nv від 29 вересня 2008 року на суму 80 000, 00 доларів США та іпотечного договору від 29 вересня 2008 року укладеного між відповідачем а АКБ «Форум», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Таким чином, вказана квартира була придбана за кредитні кошти, які відповідач особисто сплатив без участі позивачки, в тому числі і вже після розірвання шлюбу, квартира з моменту придбання була оформлена на відповідача особисто. Вказує, що в преамбулі оспорюваного шлюбного договору зазначено, що сторони ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам'яті, діючи вільно без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, маючи намір врегулювати майнові відносини уклали шлюбний договір. Також, зазначає, що після розірвання шлюбу у власності позивачки залишена трикімнатна квартира АДРЕСА_1 в м.Львові, яка була придбана сторонами в період спільного проживання у грудні 2006 року, де позивачка зараз і проживає разом з дитиною.

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я. на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи за його відсутності, рішення покладає на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 12.08.2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 17 листопада 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №4258.

01.01.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, котрі попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, діючи вільно без будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я., згідно умовами якого, п.1.1 майно, нажите подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім'я зареєстровано рухоме або нерухоме майно (або визначене, як спільна сумісна власність чи спільна часткова власність згідно ст. 60 Сімейного кодексу України).

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалась на те, що шлюбний договір не відповідає вимогам ч.ч.4.5 ст.93 СК України.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦК, ч.1ст.3 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК України.

Суд відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Статтею 9 СК України передбачено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно із ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обов'язки.

Норма статті 97 СК України надає подружжю право визначити у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.

Пунктом 1.1 шлюбного договору від 01.04.2014 року сторони визначили правовий режим майна набутого під час шлюбу.

Твердження позивача, що оспорюваний шлюбний договір не передбачає виникнення у одного з подружжя права власності, право користування або іншого майнового права на будь-яке майно, у випадку придбання майна іншим з подружжя у особисту приватну власність на підставі положень шлюбного договору, що ставить позивача у надзвичайно невигідне матеріальне становище, суд відхиляє, так як шлюбний договорі відповідає ч.5 ст. 93 СК України.

Таким чином, оскільки норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін шлюбного договору у визначені цими сторонами правового режиму майна, набутого ними під час шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюбний договір відповідає вимогам статей 93, 97 СК України, статей 203, 215 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача про визнання шлюбного договору недійсним є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,212-215 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи: приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксани Ярославівни про визнання недійсним шлюбного договору- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення до апеляційного суду Львівської області.

Суддя Ванівський Ю.М.