Справа №295/8759/17
08.11.2017 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючого судді Полонця С.М.,
секретаря с/з ОСОБА_1,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору,
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів причин поважності неявки в судове засідання не надав, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі представника відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.
За користування кредитними коштами позичальник зобовязався сплатити проценти у розмірі та в порядку, встановленому п.1.3. кредитного договору та п.п. 2.1.2., 2.1.3., 2.2. додаткової угоди №2 від 03.04.2015 року. Сторони домовилися, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.2. кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3.3. кредитного договору).
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до розяснень, викладених в п.п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.
Згідно п.9.2. кредитного договору підписанням даного договору позичальник підтверджує: свою здатність виконувати умови договору; що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для позичальника; що він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного договору; що відсутні будь-які перешкоди для виконання даного договору на день його підписання; що на день підписання відсутні будь-які судові розслідування (спори), розслідування з боку державних контролюючих органів, що можуть істотно та/або негативно впливати на фінансовий стан та кредитоспроможність позичальника; що надані позичальником у банк документи для розгляду питання про кредитування та інші документи, повязані з обслуговуванням кредиту не містять будь-яких недостовірних відомостей, складені та/або отримання в порядку, передбаченому чинним законодавством; що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними; що він не обмежений в дієздатності та укладання цього договору не потребує узгодження з третіми особами.
Тому відповідач згідно чинного законодавства виконав обовязок попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач, у разі надання кредиту в іноземній валюті, про що зазначається в п. 9.2. кредитного договору.
Підписанням кредитного договору позичальник засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитування, підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотриманням положень Закону України «Про захист прав споживачів». Ніяких застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, не надано. Споживач мав право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причин, перебіг даного строку починається з моменту вручення споживачеві примірника укладеного договору, однак цього позивачем зроблено не було.
Відповідно до п.10.13 кредитного договору, підписанням договору позичальник свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.
Тобто, в даному випадку відсутнє порушення прав позивача, оскільки він мав змогу ознайомитись з усіма умовами оформлення кредитного договору попередньо, до підписання кредитного договору. Помилка внаслідок власного недбальства позивача не є підставою для зміни договору в односторонньому порядку чи визнання його недійсним.
Пунктом 10.13 кредитного договору визначено, що перед підписанням кредитного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».
Підписанням договору позивач підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України.
Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2012 року №5 обставина зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.
Таким чином, укладаючи оскаржуваний договір в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення кредитного договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане.
Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, який був ініціатором укладення кредитного договору, а тому позичальник підписуючи кредитний договір, підтвердив, що усвідомлює можливість коливання курсових різниць валюти кредиту при отриманні коштів кредиту в іноземній валюті та був попереджений про валютні ризики.
На виконання вимог пунктів 2.1. та 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» банком перед укладенням оскаржуваного кредитного договору в письмовій формі була надана ОСОБА_2 інформація щодо умов кредитування, що підтверджується її підписами в додатку №1 «Графік погашення кредиту», додатковій угоді №1 від 02.09.2014 року, додатковій угоді №2 від 03.04.2015 року.
Позивачем не надано суду доказів з приводу наявності його зауважень щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання. Він не скористався своїм правом протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причин.
Таким чином, банк перед укладенням кредитного договору надав позивачу інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо мети кредитування, суми кредиту, забезпечення за кредитом, строку кредитування, процентної ставки, враховуючи валюту кредитування, погашення кредиту, в тому числі дострокового, комісійних платежів та обовязкового страхування. Банком дотримано всіх умов кредитування відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, згідно якої банки зобовязані визначати сукупні вартість кредиту з урахуванням процентів.
Позивач, отримавши свій примірник кредитного договору, не був позбавлений права в разі незгоди з умовами договору та якщо вбачав порушення своїх прав, відмовитися від укладення договору або запропонувати у письмовому вигляді ті умови, які він вважав би за необхідне зазначити в договорі (ст.646 ЦК України). Вибір умов кредитування з боку позивача був добровільним.
Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При цьому встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України.
Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.
Доказів, що доводили б факт умисних дій чи умисної бездіяльності банку із метою обману позичальника та що доводили б заперечування або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню кредитного договору позивачем до суду не надано.
Як вбачається з тексту оскаржуваного договору, в ньому викладені всі істотні умови, у тому числі щодо погашення кредиту, сплати відсотків, обовязки та права позичальника та банка, відповідальність сторін, в тому числі у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязань за договором.
Таким чином, судом встановлено, що під час укладення оскаржуваного кредитного договору позивача було попереджено про можливі валютні ризики для позичальника, в ньому визначено реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту та надано повну інформацію про кредитні умови у відповідності до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Отже, волевиявлення позивача під час укладення кредитного договору було вільним, відповідало його інтересам та було направлено на отримання кредиту саме в банку відповідача. Даний правочин був спрямований на виникнення зобовязань між сторонами кредитного договору щодо надання грошових коштів (кредиту) зі сторони банку та щодо їх повернення і сплати відсотків зі сторони позичальника, сторони бажали настання наслідків вчинення такого правочину.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, ч.4 ст.169, 212-215, гл.8 розд.3 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив за заявою відповідача поданої протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя С.М. Полонець