УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті своєї матері їй дістався у спадок житловий будинок АДРЕСА_2. Незважаючи на те, що вищезгаданий будинок належить їй на праві приватної власності, там продовжує проживати колишня дружина брата - ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Вказувала, що вона та її рідний брат ОСОБА_7 зареєстровані у вищезгаданому будинку, проте користується ним ОСОБА_4 разом з дітьми, яка створила для ОСОБА_3 та колишнього свого чоловіка ОСОБА_7 нестерпні умови проживання у батьківській хаті, у зв'язку з чим вони вимушені проживати АДРЕСА_1.

Беручи до уваги зазначене, просила визнати ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, та зобов'язати Володимирецький районний сектор Державної міграційної служби України у Рівненській області зняти їх з реєстраційного обліку належного їй на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 27 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням та виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з будинку позивачки АДРЕСА_2 Рівненської області.

Зобов'язано Володимирецький районний сектор Державної міграційної служби України у Рівненській області зняти відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстраційного обліку житлового будинку АДРЕСА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачі користуються спірним будинком без згоди власника, що порушує право позивача на користування та розпорядження належним їй майном.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 належав ОСОБА_8, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_4 вселилась у спірний будинок у 1995 році після одруження з сином власниці будинку. Діти відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 народились у 1996 та 2000 році відповідно.

У січні 2002 року ОСОБА_4 розірвала шлюб з сином власниці будинку та продовжувала проживати в будинку разом з дітьми.

В будинку зареєстровані: ОСОБА_3 (позивач), ОСОБА_7 (брат позивача та колишній чоловік відповідача); ОСОБА_4 (відповідач), ОСОБА_6 (відповідач), ОСОБА_5 (відповідач).

Після смерті ОСОБА_8 власником будинку стала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Володимирецького районного нотаріального округу

15 вересня 2012 року.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Враховуючи, що позивач є власником спірного будинку, відповідачі згідно з положеннями ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР не є членами її сім'ї, постійно не проживають разом з нею і не ведуть спільне господарство, вселились у вказаний будинок зі згоди попереднього власника, при цьому створюють новому власнику перешкоди у користуванні її майном, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_6 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої і апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від

16 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від

27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович