Справа № 285/3568/17
провадження у справі №2/0285/1706/17
22 листопада 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі судді Сташків Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В., та осіб, які беруть участь у справі:
відповідача: не прибув,
третя особа: представник не прибув
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Новоград-Волинський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням,-
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом та уточнивши свої позовні вимоги остаточно просить визнати її сина - ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 124 житлового будинку № 9 по вул. Пушкіна в м. Новоград-Волинський.
В обґрунтування позову зазначає, що вона є співвласником АДРЕСА_1. На даний час в квартирі проживає вона та її молодший син ОСОБА_3 Відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований в даній квартирі, які член її сімї з моменту отримання квартири. Синам позивачки, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належало на праві власності по 1/3 частині зазначеної квартири, яку вони подарували позивачці відповідно до договору дарування від 2.12.2005 року. ОСОБА_2 перестав користуватись квартирою з 2010 року, його речі в квартирі відсутні. Вона декілька років виставляла квартиру на обмін або продаж, але покупці відмовляються укладати правочини щодо квартири, оскільки у цій квартирі зареєстрований відповідач, тому покупці не бажають купувати житло, у якому зареєстровані інші особи. Позивачу важко оплачувати комунальні послуги, вона не може отримати субсидію, окрім того, до позивача з різних банківських установ надходять телефонні дзвінки, листи та представники банків з вимогами погасити заборгованість за кредитами, які укладав відповідач, що завдає позивачу морального тиску. Також, 16 липня 2012 року нотаріально засвідченою заявою відповідач підтвердив, що отримав від свого брата ОСОБА_3 кошти в розмірі 56 000 грн., у звязку з чим відповідач зобовязався знятися з реєстрації місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1 жовтня 2012 року. Місце перебування відповідача їй не відоме, у добровільному порядку останній з реєстраційного обліку не знімається, що змусило звернутись до суду із зазначеним позовом.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином двічі, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав, що підтверджується матеріалами справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Новоград-Волинський районний сектор Державної міграційної служби України в Житомирської області участь представника у судовому засіданні не забезпечили.
Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що є сусідами позивача, її сина ОСОБА_2 не бачили вже понад 5 років, місце проживання його їм не відоме. Позивач має намір продати квартиру, приходили покупці, але угода укладена не була.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивача. свідків, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири № 124 в житловому будинку № 9 по вул. Пушкіна. 9, м. Новоград-Волинський (а.с.9-14).
Відповідно до довідки № 1754 від 23.08.2017 року, виданої ОСББ «Вікторія» гр. ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: кв. 124, вул. Пушкіна, 9, м. Новоград-Волинський Житомирської області та склад її сімї наступний: син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).
Факт безперервної відсутності відповідача у зазначеній квартирі понад один рік підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6Л з яких слідує, що відповідач в квартирі № 124, що знаходиться за адресою вул. Пушкіна, 9 в м. Новоград-Волинський, Житомирської області не проживає з 2010 року, його речі в даній квартирі відсутні.
Дані обставини підтверджуються наданими позивачем до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.7-17).
Відповідно до вимог ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким власник володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як вбачається зі змісту ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Як зазначалось вище, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, відповідно, вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла членів сімї власника жилого приміщення протягом року. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 405 ЦК України).
Так, за змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачу є співвласником квартири, у якій зареєстрований та проживав відповідач. Однак, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач безперервно понад один рік без поважних причин не проживає (відсутній) у вказаній квартирі.
Відповідач в судове засідання не прибув повторно, заперечень проти позову та доказів поважності причин своєї відсутності понад один рік у належній позивачу квартирі, наявності іншої домовленості між ним і власницею житла, чи наявності конкретних обставин для збереження за ним вказаного житлового приміщення, передбачених законом суду не подав.
Окрім того, слід звернути увагу, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Саме цим правом, на думку суду і скористалась позивач, поставивши позовну вимогу про зобовязання відповідача знатися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року, реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.
Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно - є підставою для зняття з реєстрації і реєстраційний орган не вправі відмовити у знятті з реєстрації такої особи, оскільки згідно зі ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому задовольняє їх в повному обсязі.
Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212215, 218, 224-228 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування квартирою № 124 в будинку № 9 по вул. Пушкіна в м. Новоград-Волинський, Житомирської області
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 27 листопада 2017 року.

Суддя Т.Б. Сташків