Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного Донецької області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів із ј частини до твердої грошової суми - 2 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 1994 року по 2014 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, мають двох синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначив, що після розірвання шлюбу та визначення місця проживання молодшого сина ОСОБА_6 разом із матір'ю, рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2015 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01 грудня 2021 року. Вважає, що під час розгляду справи не було враховано, що у сторін є ще один повнолітній син ОСОБА_5, який навчається на контрактній основі на другому курсі Харківського національного медичного університету; вартість оплати за весь термін навчання згідно з контрактом складає 96 950 грн. Навчання та проживання у м. Харкові старшого сина вимагає значних витрат, які позивач несе згідно з вимогами законодавства, що впливає на розмір його доходу та на можливість з урахуванням усіх необхідних платежів сплачувати відповідачу аліменти у розмірі ј частини з усіх видів доходів. Крім того, на його утриманні знаходиться непрацездатна мати ОСОБА_7, 1952 року народження, яка отримує мінімальну пенсію та страждає на різні захворювання, у тому числі на цукровий діабет, що підтверджено медичною довідкою, та потребує матеріальної допомоги. Позивач є фізичною особою - підприємцем та його дохід без урахування всіх податків та відрахувань за період із 01 травня 2015 по грудень 2015 року становив 500 тис. грн. Згідно з розрахунками державної виконавчої служби розмір аліментів за травень 2015 року складав 38 477 грн 18 коп., а за липень 2015 року - 1 316 грн, що свідчить про нерегулярність та мінливість його доходів. Також посилався на те, що в добровільному порядку він несе додаткові витрати, пов'язані з розвитком неповнолітнього сина, який проживає з матір'ю.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного Донецької області від 30 серпня 2016 року, позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2015 року, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, із ј частини з усіх видів його доходів щомісячно, на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалено відкликати виконавчий лист, виданий Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за рішенням суду від 20 жовтня 2015 року у справі № 264/2953/15-ц.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте судові рішення першої й апеляційної інстанцій не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів до 2 500 грн, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що дохід від підприємницької діяльності позивача є нестабільним та мінливим; позивач у добровільному порядку бере участь в утриманні повнолітнього сина ОСОБА_5 під час його навчання у м. Харкові, а також у додаткових витратах на неповнолітнього сина ОСОБА_6, що викликані розвитком здібностей дитини та спортивними заняттями; на утриманні позивача перебуває непрацездатна мати ОСОБА_7, яка отримує мінімальну пенсію за віком, страждає на різні захворювання, перебувала на лікуванні із серцево-судинним захворюванням, у зв'язку із цим знаходиться на «Д» обліку у терапевта, та потребує матеріальної допомоги.

На обґрунтування висновку про задоволення позову суд також зазначив, що відповідач, із якою проживає неповнолітній син, у рівній мірі з батьком дитини повинна нести витрати на утримання дитини, має таку матеріальну можливість і може витрачати на утримання неповнолітнього сина рівноцінну суму у розмірі 2 500 грн, яка стягнута з позивача, яка, на думку суду, з огляду на встановлений законом мінімальний рівень життя для дитини відповідного віку буде в достатній мірі забезпечувати потреби неповнолітнього ОСОБА_6 та відповідати інтересам обох батьків.

При цьому суд вважав, що стягнення аліментів із позивача у розмірі 1/4 частини від отриманого доходу здійснюється державним виконавцем без урахування загальнообов'язкових платежів, витрат на виробництво, оренду і утримання державного (комунального) майна, послуг та майна, які були предметом реалізації і здійснення господарської діяльності, які є значними та суттєво впливають на матеріальний стан і платоспроможність позивача як платника аліментів.

Однак із вказаними висновками неможливо погодитися виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2015 року визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 разом із матір'ю та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01 грудня 2021 року, починаючи утримання з 14 травня 2015 року.

Згідно з довідкою з Іллічівського відділення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Донецькій області від 01 лютого 2016 року загальна сума доходу ОСОБА_3 за період 01 травня 2015 року - 31 грудня 2015 року згідно з податковими деклараціями платника єдиного податку становить 500 703 грн 86 коп.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 його дохід за перший квартал 2016 року становить 68 751 грн 25 коп., а за перше півріччя 2016 року - 116 083 грн 24 коп.

Згідно з довідкою Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції станом на 01 липня 2016 року заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом від 02 листопада 2015 року № 264/2953/15-ц складає 12 330 грн 65 коп.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що для вирішення питання про зменшення в даному випадку розміру аліментів, визначених за рішенням суду від 20 жовтня 2015 року, позивачу необхідно довести, що після ухвалення рішення і до звернення до суду з цим позовом, тобто станом на квітень 2016 року, у нього змінився матеріальний, сімейний стан чи стан здоров'я в бік погіршення, що об'єктивно впливає на можливість матеріального утримання неповнолітньої дитини.

Усупереч зазначеним вище нормам процесуального права суд не встановив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: які обставини у платника аліментів змінились після ухвалення 20 жовтня 2015 року судом рішення про стягнення аліментів. Крім того судами не встановлено, чи є зазначені позивачем обставини, а саме: зменшення доходу від підприємницької діяльності, мінливість такого доходу; добровільна участь позивача у житті обох дітей, у тому числі повнолітнього сина ОСОБА_5, надання їм фінансової та іншої матеріальної допомоги, участь у додаткових витратах на неповнолітнього сина ОСОБА_6, що викликані розвитком здібностей дитини та спортивними заняттями; надання матеріальної допомоги непрацездатній матері, підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України. Чи існували зазначені вище обставин на момент прийняття судом про стягнення аліментів, чи з'явились після прийняття такого рішення. , оскільки механізм зміни розміру аліментів, визначених раніше судовим рішенням, передбачений ст. 192 СК України не може використовуватись з метою перегляду розміру аліментів лише у разі незгоди з ним.

Зокрема, суд у достатньому обсязі не перевірив обставин щодо перебування матері позивача на його утриманні та залишив поза увагою, що пенсійне посвідчення матері позивача видане 19 грудня 2002 року, таким чином, станом на час ухвалення Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області рішення від 20 жовтня 2015 року ця обставина існувала. Крім того, суд не дослідив питання про те, чи призвів факт звернення матері позивача до медичних установ за допомогою до зміни матеріального стану позивача.

Зазначивши у рішенні, що при визначенні аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області виходив з того, що ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем та має стабільний дохід, а інші обставини не були предметом оцінки, оскільки сторонами не оспорювався заявлений розмір аліментів, суд залишив поза увагою положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Крім того, суд не навів переконливих мотивів, за яких як підставу для зменшення розміру аліментів зазначено надання позивачем матеріальної допомоги повнолітньому сину, та не з'ясував, яким чином ця обставина впливає на визначений ст. 180 СК України обов'язок позивача як батька утримувати іншу дитину - ОСОБА_6 - до досягнення ним повноліття, а також не встановив, що ця обставина з'явилась після прийняття судом рішення від 20 жовтня 2015 року.

Крім того, суди не звернули достатньої уваги на заперечення відповідача проти позову щодо самостійного заробітку повнолітнього сина ОСОБА_5, який є ФОП.

Отже, механізм зміни розміру аліментів, раніше визначених судовим рішенням, передбачений ст. 192 СК України, не може використовуватись шляхом посилання на обставини, які хоча й існували на час прийняття рішення про визначення розміру аліментів, але не були предметом оцінки в сулу принципу диспозитивності цивільного процесу.

Усупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України та на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що призвело до порушення норм процесуального права, внаслідок чого неможливо встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного Донецької області від 30 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак