Справа № 362/4554/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/4420/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 38 02.11.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іваннікова Ольга Олексіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна, про визначення частки у спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, який мотивували наступним:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_7 Після смерті батька залишилась спадщина, що складається із земельної ділянки та житлового будинку на ній по АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 30 червня 2012 року. Під час шлюбу батьком позивачів та відповідачем було придбано за спільні кошти подружжя вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку під ним, відтак таке нерухоме майно було їх спільною власністю.

Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. із заявою про оформлення спадщини після батька, однак 17 червня 2016 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно, оскільки частка померлого ОСОБА_7 у такому майні не була виділена, а також через відсутність у заявників правовстановлюючого документу на ім'я батька. В добровільному порядку відповідач заперечує проти оформлення спадкового майна на усіх спадкоємців. За таких умов позивачі за захистом свого права були змушені звернутися до суду з позовом, у якому просили визначити частку їх померлого батька ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності з його дружиною ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами на ній у розмірі ?, а також визнати за кожним з позивачів право власності у порядку спадкування за законом по 1/6 частці на зазначене майно.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасуватита ухвалити нове, яким позов задовольнити. Обґрунтували скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі та не взято до уваги доводів позовної заяви. Вважають висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення не відповідає наведеним вимогам.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що померлий ОСОБА_7, який є батьком позивачів, та відповідач ОСОБА_4 30 червня 2012 року уклали шлюб.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 листопада 2012 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Іванніковою О.О. за реєстровими № 1372 і № 1376, відповідачем було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку під ним, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до положень ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду знайшло своє підтвердження посилання відповідача на те, що спірну нерухомість було придбано відповідачем за особисті кошти, які їй надав її батько, відтак таке майно не було об'єктом спільної власності подружжя. З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

При вирішенні справи суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував лише поясненнями допитаного в ході розгляду в якості свідка ОСОБА_8, який стверджував, що кошти на придбання спірної нерухомості надавав він, і саме він особисто проводив розрахунок з продавцем. В той же час до показів вказаного свідка слід віднестися критично. Свідок ОСОБА_8 є батьком відповідача, відтак є пов'язаною з останнім особою. При цьому його свідчення йдуть врозріз з наявними у справі письмовими доказами. Зокрема, у п. 2.1. договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24 листопада 2012 року зазначено, що розрахунок з продавцем здійснювала саме відповідач ОСОБА_4, а не свідок ОСОБА_8, як про те він стверджував. Окрім того, відповідно до заяви ОСОБА_7 до нотаріальних органів, останній надав згоду своїй дружині - ОСОБА_4 на укладення договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна. При цьому у вказаній заяві ОСОБА_7 стверджував, що майно придбається в інтересах сім'ї, і він та його дружина мають рівні права на володіння, розпорядження та користування таким майном. За таких умов у суду відсутні підстави для беззастережного прийняття тверджень свідка ОСОБА_8 Жодного іншого належного та допустимого доказу з приводу придбання відповідачем спірного майна саме за особисті кошти, що дає підстави не визнавати таке майно спільною власністю подружжя, до суду представлено не було. Не можуть вважатися такими доказами й надані до суду чеки та квитанції щодо придбання ОСОБА_8 будівельних матеріалів, оскільки такі документи по-перше, не свідчать, для яких саме цілей придбавалися такі матеріали та куди були фактично використані. По-друге, навіть у разі б доведення факту використання придбаних матеріалів для ремонту спірного будинку (чого в даному випадку здійснено не було), дана обставина не змінювала б правовий статус придбаного до цього подружжям майна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що відповідачем не було належним чином доведено відповідності її посилань на придбання спірного нерухомого майна за її особисті кошти, відтак дане посилання не може бути прийняте судом. За таких умов, оскільки не було доведене інше, враховуючи положення ст.60 СК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що спірне нерухоме майно було придбане подружжям за спільні кошти та було їх спільною власністю.

Згідно положень ст.70 СК України у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких умов, оскільки наявність домовленості чи шлюбного договору між сторонами доведена не була, колегія суддів приходить до висновку про те, що частки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є рівними.

Згідно положень ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що позивачі є доньками померлого ОСОБА_7, звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після батька, однак не можуть захистити свої інтереси в позасудовому порядку, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. В той же час суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув, що потягло безпідставне відхилення позовних вимог.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове. Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іваннікова Ольга Олексіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна, про визначення частки у спільному сумісному майні подружжя та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати, що частка померлого батька ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0669 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, та житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований на зазначеній земельній ділянці становила 1/2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частку земельної ділянки, площею 0,0669 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, та житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого на зазначеній земельній ділянці.

Визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частку земельної ділянки, площею 0,0669 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, та житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого на зазначеній земельній ділянці.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 7028 (сім тисяч двадцять вісім) грн. 21 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

С.В. Лівінський