Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання,

встановив:

Позивач звернувся до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідача з 01.09.2005 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ України (НАВС). 29.11.2007 року між КНУВС та ОСОБА_1 укладено договір № Кв-392 про підготовку фахівця за держаним замовленням та його працевлаштування, згідно з яким ОСОБА_1 навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах навчальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. У період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг.

По закінченню навчального закладу, 19.06.2009 року, відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста та видано диплом спеціаліста та його направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України у місті Києві, де призначено слідчим відділення розслідування загально кримінальних злочинів слідчого відділу Дніпровського районного управління. Таким чином, навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця.

В подальшому, наказом ГУ МВС України у м. Києві від 30.12.2010 № 1280 о/с ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання. Позивач вважає, що вказаними діями відповідач фактично відмовився відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки, чим порушив умови укладеного із навчальним закладом договору, у зв'язку з чим просить стягнути з нього витрати за весь період навчання з 01.09.2005р. по 19.06.2009р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і викладені у позові обставини, просив позов задовольнити. Пояснив, що 22.11.2007р. між НАВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України в місті Києві та відповідачем укладено Договір про підготовку фахівця, відповідно до якого останній навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби або звільнення з органів внутрішніх справ (ОВС) протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Ні під час навчання у НАВС, ні під час роботи в ОВС відповідач не заявляв про своє бажання розірвати Договір або визнати окремі його положення незаконними або такими, що порушують його права та інтереси. Щодо поважності причин звільнення відповідача із ОВС, то, на думку позивача, у своєму рапорті відповідач не навів жодних причин, які унеможливлюють його роботу в ОВС та виконання умов Договору. Також, відповідач не заявляв про неналежне виконання умов Договору сторонами, не оскаржував суму витрат, пов'язаних із його утриманням у навчальному закладі та підстави звільнення з ОВС за власним бажанням до моменту подання НАВС позову до суду щодо відшкодування витрат на навчання.

Представник позивача зауважив, що відповідачу направлялась претензія щодо відшкодування витрат від 05.09.12р. Відповідач не надав суду доказів здійснення на нього тиску з боку НАВС при підписанні договору. Ознайомившись з умовами Договору, відповідач мав можливість визнати для себе умови Договору неприйнятними або відмовитись від його підписання. Стверджуючи, що відповідач підписав Договір не по своїй волі та під страхом відрахування, останній не враховує, що він мав можливість обирати для себе іншу форму навчання, іншу спеціальність або інший навчальний заклад, або навчатися у НАВС на платній основі за кошти фізичних або юридичних осіб. Укладення Договору після ознайомлення з його умовами є особистим, добровільним волевиявленням відповідача.

Представник позивача зазначив, що ціна договору на підготовку фахівця не може бути визначена на момент його укладення тому, що вартість наданих послуг складається з сум фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв за весь строк навчання за тарифами, діючими у кожному навчальному році. Остаточна сума витрат розраховується на момент випуску з урахуванням фактично спожитих послуг.

Щодо тверджень відповідача про необхідність визнання правочину недійсним, то представник позивача зауважив, що у випадку визнання договору на підготовку фахівця недійсним, згідно положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, ОСОБА_1 доведеться відшкодувати вартість витрат, пов'язаних з утриманням його у навчальному закладі, а НАВС, в свою чергу, буде вимушена визнати диплом, виданий позивачу, недійсним.

Стосовно посилань відповідача на те, що його нібито не інформували щорічно про розмір витрат на утримання ту навчальному закладі, то Договором дійсно передбачається обов'язок навчального закладу щороку інформувати особу про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням, проте не передбачено обов'язку робити це у письмовій формі. З сумою щорічних витрат на утримання у навчальному закладі курсантів ознайомлювали на загальних зборах курсу, в усній формі. У разі звернення курсанта за письмовою довідкою, так довідка видається відділом бухгалтерського обліку НАВС.

Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо позову та пояснив, що під час вступної компанії до НАВС представники позивача не висували жодних умов щодо бюджетної (денної) форми навчання в лавах академії, окрім необхідності пройти відповідний відбір - здати екзамен. За результатом конкурсних випробувань 01.09.2005 року відповідач був зарахований до Національної академії внутрішніх справ України. Так, під час зарахування до НАВС, а також протягом двох років навчання, відповідач не укладав жодних договорів на підготовку фахівця у вищих навчальних закладах МВС та не був попереджений про обов'язковість трирічного відпрацювання в органах внутрішніх справ після закінчення навчання. 29.11.2007 року, після двох років навчання, відповідачу був наданий на підписання договір про підготовку фахівця у вищому учбовому закладі МВС України, розроблений на основі типового договору, затвердженого Наказом МВС від 14.05.2007 № 150. Оскільки, відповідача було попереджено про його відрахування з НАВС, у разі відмови від підписання зазначеного договору, він був змушений його підписати. Після закінчення навчання у 2009 році відповідач був прийнятий на роботу до ОВС України на посаду слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві. На дуку відповідача, позивач не виконував належним чином умов укладеного договору про підготовку. Під час роботи в ОВС відповідач зіштовхнувся з проблемами, що стосувалися низької заробітної плати, ненормованого робочого часу, що додатково не оплачується, та відсутності достатнього матеріального забезпечення працівників ОВС, у зв'язку з чим 11.11.2010р. подав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ, здійснивши посилання на поважні, на його думку, причини, та в подальшому був звільнений з ОВС.

На думку відповідача, позивач не мав підстав звернення з даним позовом до суду, оскільки, між сторонами, юридично відсутній спір, так як Договором не передбачено терміну виконання зобов'язання щодо відшкодування витрат на навчання. Крім того, вважає, що витрати, пов'язані із утриманням відповідача у НАВС, мають відшкодуватися на користь МВС України. Зазначені витрати не обґрунтовані позивачем, містять неправдиві та невірні розрахунки, зазначена сума позову без наведення її складових. На думку відповідача, позивач не виконав зобов'язання, передбачені Договором, а саме п. 2.1.6 щодо щорічного інформування відповідача про розмір фактичних витрат, пов'язаних із навчанням останнього у НАВС. Порушення вказаної істотної умови, як вважає відповідач, позбавляє позивача права вимагати відшкодування витрат за вказаним договором. Дана умова договору є істотною, оскільки саме завдяки такому інформуванню про розмір фактичних витрат, пов'язаних із навчанням в НАВС, відповідач мав би можливість ознайомитись із ціною договору. Відповідач вважає, що, оскільки між позивачем та відповідачем не було узгоджено ціну Договору, яка є істотною умовою такого договору, та позивач не забезпечив інформування відповідача про вартість наданих позивачем послуг, позовні вимоги позивача є безпідставними.

При цьому, відповідач заявив, що надана позивачем довідка про вартість витрат є підробною, оскільки наявний у ній підпис відповідача йому не належить та він її не підписував. Посилається на те, що наявність обов'язку щодо видачі інформаційних довідок про розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням у НАВС, також було передбачено п. 2.2 Наказу № 419/831/240/605/537/219/534, відповідно до якого після навчального року, в наказі начальника ВНЗ про переведення курсанта на наступний курс навчання, проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за рік. Щорічні витяги з цих наказів залучаються до особистої справи курсанта. Заявляючи ціну позову, представники позивача в її обґрунтування не надали суду даних про щорічне інформування відповідача про розміри фактичних витрат на його утримання, що витікає з обов'язків позивача, передбачених п. 2.1.6 Договору та розрахунок фактичних витрат на підготовку відповідача за весь період навчання, затверджений після закінчення навчання відповідачем, що витікає із обов'язків позивача, передбачених п. 2.1.8 вказаного Договору, що також передбачено п. 2.2 Наказу № № 419/831/240/605/537/219/534.

Як зазначив відповідач, він вступив до НАВС у 2005 році, а Договір був підписаний лише 29.11.2007. Під час підписання даного договору представники позивача не надавали відповідачу інформації про розмір витрат на навчання, здійснених до укладення договору. Як вважає відповідач, позивач позбавлений права вимагати у відповідача компенсацію витрат на навчання в НАВС до підписання вказаного договору - 29.11.2007р.

Відповідач наголосив, що звільнився із органів внутрішніх справ за власним бажанням з поважних причин, що відповідно до умов Договору, є підставою для звільнення від обов'язку відшкодувати фактичні витати за навчання в НАВС. Так, відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що передбачає звільнення з ОВС за власним бажанням при наявності поважних причин, які перешкоджають виконанню службових обов'язків. Отже, як вважає відповідач, згаданим Положенням передбачено, що він міг бути звільнений на підставі підпункту «ж» п. 64 Положення виключно у випадку наявності поважних причин. Вважає, посадові особи МВС, проаналізувавши причини звільнення відповідача, що викладені у рапорті, визнали їх поважними, про що зазначили у відповідному наказі про звільнення. Вказана обставина, поважність причин звільнення, не заперечується ні позивачем, ні МВС України, останні не намагалися оскаржити вищезазначений наказ, не внесли до нього жодних змін. Таким чином, на думку відповідача, оскільки його звільнено з ОВС з поважних причин, то з останнього не можуть бути стягнуті витрати на навчання.

Також відповідач вважає, що Договір є нікчемним в силу невідповідності нормам міжнародного та українського законодавства та, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. Так, умови вказаного Договору змушували відповідача на примусову працю в ОВС та позбавляли його можливості вільно обирати працю, на яку він вільно погоджується. Тобто вказані умови Договору за своїм змістом суперечать Конституції України, Міжнародній Конвенції «Про скасування примусової праці» та статті 56 Закону України «Про вищу освіту».

При цьому, відповідач зауважив, що в будь-якому випадку позовні вимоги щодо заборгованості за утримання в НАВС можуть заявлятись позивачем виключно з моменту укладення Договору, а саме з 29.11.2007 року, а не з моменту вступу відповідача до НАВС.

Ну думку відповідача, відсутня підстава для відшкодування фактичних витрат, пов'язаних із утриманням його у НАВС, оскільки законодавством України, яке діяло на момент укладення зазначеного договору та на момент звільнення відповідача з органів внутрішніх справ, не містило такої підстави для відшкодування понесених витрат на навчання як «звільнення» осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Зокрема, на момент укладення зазначеного договору та на момент звільнення відповідача з ОВС існувало лише дві підстави для відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у НАВС, а саме: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС, у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Таким чином, відсутня умова, при наявності якої виникає право у позивача або у будь-якої третьої особи вимоги до відповідача відшкодування витрат, понесених за навчання в НАВС.

Так, відповідач був зарахований курсантом першого курсу НАВС за власним бажанням за результатами конкурсних випробувань, а не за направленням органів внутрішніх справ. При вступі на навчання до НАВС відповідач не підписував договір на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, був змушений його підписати у 2007 році на вимоги офіцерів НАВС. Згідно Статуту слухачів і курсантів вищих навчальних закладів МВС України та Положення про вищий навчальний заклад МВС України, що діяли на дату зарахування на навчання відповідача до НАВС, поза конкурсу приймалися громадяни за направленням органів МВС для цільової підготовки. Як вважає ОСОБА_1, позивач не надав доказів того, що відповідач був зарахований на навчання до НАВС за направленням Міністерства внутрішніх справ України, а не за конкурсом. Таким чином, оскільки відповідач був зарахований на навчання до НАВС за результатом конкурсу, а не поза конкурсом, вважає він не зобов'язаний компенсувати витрати на своє навчання як мінімум до укладення Договору про підготовку. Умовами вказаного договору не передбачено, що його дія розповсюджується на відносини між сторонами, які відбувались до його підписання.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач стверджує, що не порушував умов Договору та, відповідно, не зобов'язаний відшкодовувати позивачу витрати на навчання в НАВС.

Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

В суді встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 зараховано на навчання на 1 курс відділення підготовки експертів-криміналістів навчально-наукового інституту підготовки слідчих та криміналістів Національної академії внутрішніх справ України з 1 вересня 2005 року, що підтверджується витягом із наказу по Національній академії внутрішніх справ від 22.07.2005 року № 77дск.

Так, Національна академія внутрішніх справ України, , була перейменована в Київський національний університет внутрішніх справ. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Національна академія внутрішніх справ є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. У відповідності із затвердженим статутом, НАВС є державним вищим навчальним закладом 4-го рівня акредитації.

Згідно частини другої Указу Президента України від 16.05.1996 року № 342/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

29 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та ОСОБА_1 був укладений договір № КВ-392 про підготовку фахівця.

Згідно витягу із Наказу по Київському національному університету внутрішніх справ від 19.06.2009р. № 468, випускнику навчально-наукового інституту підготовки слідчих і криміналістів ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» (7.060101) та видано диплом спеціаліста: слідча спеціалізація.

Відповідно до довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (навчально-науковий інститут підготовки слідчих і криміналістів, випуск 2009), розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням у навчальному закладі становить 17 495,33 грн.

Положення статті 56 Закону України «Про вищу освіту» передбачають, що випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Як убачається із витягу з Наказу ГУ МВС України в місті Києві від 26.06.2009 року № 600 о/с, випускника Київського національного університету внутрішніх справ, який прибув за направленням Державної комісії з розподілу молодих спеціалістів, з 19 червня 2009 року лейтенанта міліції ОСОБА_1 призначено слідчим (за рахунок посади старшого слідчого) відділення розслідування загально кримінальних злочинів слідчого відділу Дніпровського районного управління, з посадовим окладом 850 гривень, установивши надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків від посадового окладу, з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.

Згідно рапорту слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенанта міліції ОСОБА_1, поданого на ім'я Начальника ГУ МВС України в місті Києві у, відповідач просить звільнити його з органів внутрішніх справ за власним бажанням, у зв'язку з тим, що його не задовольняє заробітна плата та режим роботи.

Відповідно до витягу із наказу ГУ МВС України від 30.12.2010 № 1280 о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «ж» (за власним бажанням) п. 64: лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-197115), слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) відділення розслідування загальнокримінальних злочинів слідчого відділу Дніпровського районного управління, з 31 грудня 2010 року. Вислуга на день звільнення у календарному обчисленні складає 5 років 4 місяці 00 днів. Підстава: Рапорт ОСОБА_1 від 06 листопада 2010 року.

Листом від 05.09.2012 року № 46/4744 Національна академія внутрішніх справ звернулась до ОСОБА_1 з пропозицією про добровільне відшкодування витрат у сумі 17 495 грн. 33 коп., пов'язаних із його утриманням у вищому навчальному закладі з 01 вересня 2005 року по 19 червня 2009 року. У разі відмови, відповідача було попереджено про стягнення вказаної суми у судовому порядку.

Із позовних вимог убачається, що спір виник з приводу відшкодування вартості навчання особою, яку звільнено з військової служби у запас протягом трьох років після закінчення вищого військового навчального закладу відповідно до підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, за власним бажанням.

Так, підпункт «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114, передбачає, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

При цьому із витягу із наказу ГУ МВС України від 30.12.2010 № 1280 о/с слідує що, саме відповідно до п.п. «ж» п. 64 Положення у запас Збройних Сил України звільнено лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого відділення розслідування загально кримінальних злочинів слідчого відділу Дніпровського районного управління, з 31 грудня 2010 року.

У пункті першому Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 р. № 313, в редакції від 01.03.2007 року, що діяла станом на час звільнення відповідача з органів ОВС, зазначається, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;

2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідні зміни щодо звільнення осіб до Порядку були внесені 15.02.2012 року Постановою Кабінету Міністрів України № 66 «Про внесення змін до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» та пункт 1 Порядку викладено у наступній редакції:

"1. Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі -- витрати), у разі:

1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.".

Таким чином, станом на момент укладення Договору та звільнення відповідача з ОВС діяв Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ № 313 в редакції від 01.03.2007 року, який не містив такої підстави відшкодування понесених витрат на навчання у НАВС як «звільнення» осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням.

Така підстава відшкодування витрат на навчання, як «звільнення» була внесена до вказаного Порядку № 313 згідно із змінами затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 08.02.2012 року за № 66. В свою чергу, відповідач звільнився з ОВС в кінці 2010 року та на той час вказані зміни до Порядку внесені не були.

Із наведених положень закону слідує, що Кабінет Міністрів України, приймаючи вказані вище зміни щодо збільшення підстав відшкодування витрат на навчання у вищих навчальних закладах МВС, а саме: додавши таку підставу як «звільнення», зазначив, що він розділяє такі поняття як «дострокове розірвання договору», «відмова від подальшого проходження» та «звільнення», тобто зазначені підстави мають окреме одна від одної значення і не можуть виходити одна з іншої.

Щодо аналогічних положень у Законі України «Про міліцію», то вони також були внесені після звільнення відповідача із ОВС, згідно із Законом № 3455-VI від 02.06.2011р. Зокрема, частиною шостою статті 18 Закону України «Про міліцію» визначається, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

В той же час, частина перша статті 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, суд звертає свою увагу на той факт, що станом на 01 вересня 2005 року, час зарахування ОСОБА_1 до НАВС, відповідач був неповнолітнім та укладання будь-яких договорів за його участю, згідно чинного законодавства, було можливе лише за участю його уповноважених представників. Договір про підготовку фахівця між позивачем і відповідачем було укладено лише 29.11.2007 року та останній не містить в собі положень щодо його зворотної дії у часі. Таким чином, позовні вимоги щодо відшкодування витрат за навчання у період з 01.09.2005 року по 29.11.2007 року у будь-якому випадку є безпідставними.

Згідно пункту 3 Договору від 22.07.2205 року № 77 дск, підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни. Відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Разом із тим, із наказу ГУ МВС України від 30.12.2010 № 1280 о/с убачається, що посадові особи МВС України, проаналізувавши причини звільнення відповідача, наведені ним у відповідному рапорті про звільнення, визнали їх поважними, про що зазначили у своєму наказі про звільнення ОСОБА_1, пославшись на п.п. «ж» п. 64 Положення,

Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 р. № 114, п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 р. № 313, в редакції від 01.03.2007 року, ст. 58 Конституції України, ст.ст. 60, 88, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: