Головуючий суду 1 інстанції - Рукас М.С.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 408/7716/16-ц
Провадження № 22ц/782/139/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Назарової М.В., Кострицького В.В.,

за участю секретаря : Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 26 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и в:

15 листопада 2016 року ОСОБА_2 (далі позивачка), посилаючись на те, що ОСОБА_3 (далі відповідач) не надає матеріальну допомогу, звернулася з позовом про стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_4. Позивачка просила визначити розмір аліментів у ? частці від всіх видів доходу ОСОБА_3, але не менше 1/3 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 26 грудня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив: скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частині з усіх видів заробітку відповідача щомісяця до дитиною повноліття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що суд першої інстанції не з'ясував матеріальний стан відповідача та наявність у нього інших утриманців. Суд не врахував, що відповідач у добровільному порядку регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання своєї доньки. На виконання зазначеного обов'язку у листопаді 2016 року ОСОБА_3 перерахував позивачці 2.000,00 гривень. Також суд не надав оцінку тому факту, що члени теперішньої родини відповідача мають статус вимушених переселенців, сім'я змушена орендувати житло. Теперішня дружина ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх доньок від першого шлюбу не отримує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Рішення про повне задоволення позовних вимог суд першої інстанції ухвалив із застосуванням до правовідносин сторін приписів Декларації прав дитини (1959 року), Конвенції про права дитини (1989 року), статей 180-183, 191 Сімейного кодексу України. Місцевий суд дійшов висновку про те, що за своїм соціальним становищем та рівнем доходів, відповідач може сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки у розмірі ? частині від усіх видів заробітку.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_3 (а. с.9).

Шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. Неповнолітня ОСОБА_4 мешкає разом з матерю - ОСОБА_2 (а. с. 3- 8) .

Відповідач ОСОБА_3 працює на постійній основі, має регулярній заробіток. Розмір доходу відповідача за 2015 рік склав 201.656,00 гривень. Відповідач є власником ? частини квартири загальною площею 78 кв. м., що розташована у місті Луганську, а також двох легкових автомобілів 2008 та 2012 років випуску (а. с. 10-14).

За період роботи з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року загальна сума доходів ОСОБА_3 без урахування утримань становила 136.846,97 гривень (а. с. 31).

Відповідач повторно одружився, з 03 листопада 2014 року він разом з членами своєї родини взятий на облік як вимушений переселенець. Дружина відповідача має двох неповнолітні дітей від першого шлюбу 2001 та 2004 року народження (а.с.32 -35).

Між сторонами виник спір з приводу визначення способу виконання обов'язку утримувати малолітню доньку. Правовідносини сторін врегульовані нормами сімейного законодавства України, міжнародно-правовими актами про права дитини.

Так частинами 1, 2 статті 27 Міжнародної Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікованою Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року) встановлено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд у повному обсязі встановив та з'ясував обставини, що мають значення для справи. Факт здійснення відповідачем у листопаді 2016 року грошового переказу у розмірі 2.000,00 гривень, не впливає на правильність висновку суду про присудження аліментів від дня пред'явлення позову, а саме з 15 листопада 2016 року. Розмір аліментів у ? частці від усіх видів заробітку відповідача місцевим судом визначений правильно.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суд з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статтей 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного й обґрунтованого висновку про задоволення позову. Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права. Підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги немає.

Рішення суду не позбавляє сторони за взаємною згодою, діючи в найкращих інтересах дитини, домовитися про встановленні іншого способу виконання обов'язку батьків утримувати малолітню доньку.

Керуючись статтями 304, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 26 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: