Справа № 199/6588/17
13 листопада 2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Руденко В.В.,
при секретарі Куземі О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО», третя особа ОСОБА_2, про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,-
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що він на початку 2017 року мав намір придбати автомобіль марки «RENAULT» у модифікації міні вен. У травні 2017 року позивач в мережі Інтернет натрапив на обяву, у якій було вказано, що розпродуються автомобілі «RENAULT Dokker» 2014 року випуску по ціні закупок того ж року. Тобто за вказаний автомобіль продавець просив 5 127,00 дол. США, що дорівнювало 132 500,00 грн. В телефонній розмові з продавцем вказаного автомобілю Позивачу було повідомлено, що продаж обраного автомобіля відбувається на підставі письмового договору, який може бути укладений із продавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» у одному з його офісів за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, 1., але при цьому Позивачу було розяснено працівниками відповідача, що для початку необхідно буду сплатити авансовий внесок, який вважатиметься гарантійним внеском, що підтверджуватиме дійсні наміри на купівлю автомобіля.
Позивач зазначає, що його влаштовували зазначені у телефонній розмові умови, та він 31 травня 2017 року прибув до офісу Відповідача з метою придбання бажаного автомобіля «RENAULT Dokker» 2014 року випуску. У офісі Відповідача його зустріли співробітники Відповідача, один з яких представився ОСОБА_2, з якими ще раз було обговорено умови та деталі придбання автомобіля. Ними було узгоджено суму авансового внеску за автомобіль 44 000,00 грн., а третя особа ОСОБА_2 власноруч заповнив 2 раніше приготовлені бланки договору, які після цього були надані Позивачу для підписання. Отримавши договори Позивач звернув увагу, що вони викладені на Українській мові, якою дуже погано володіє (більш-менш розуміє лише ті словосполучення, які більш наближені за своїм розумінням та вимовлянням до російської мови). Однак попре цю обставину, він все одно намагався ознайомитись із змістом договору, але йому так і не вдалося належним чином це зробити, оскільки ОСОБА_2 побачивши, що Позивач не підписує, а намагається ознайомитися зі змістом, одразу почав говорити, що: «автомобіль вже у дорозі до СТО, а Позивачем не лише не підписаний договір, а ще й не сплачений необхідний внесок, що підтвердить дійсний його намір придбати автомобіль, а більш того їм із Позивачем потрібно дістатись до СТО для огляду автомобіля, повернутися до офісу та оформити кінцеву оплату та вчинити необхідні дії для проведення реєстрації автомобіля, а це все потребує багато часу». З огляду на вказані наполегливі зауваження з боку представника продавця, які не дали змоги йому ознайомитися зі змістом договору, останній щоб не затягувати час щодо купівлі автомобіля, прислухався до ОСОБА_2 та 31.05.2017 року, підписав договір № Д0112 із Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО», в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 і далі поспіхом вирушив до найближчого відділення банку для сплати (на підставі наданого рахунку) внеску за придбання автомобіля у розмірі 44 000,00 грн. Проте, 31.052017 року Позивач не встиг здійснити оплату, у звязку із чим із Третьою особою домовились, що Позивач здійснить оплату авансу 01.06.2017 року та цього ж дня зявиться до офісу Відповідача для подальшого вчинення вищевказаних дій. Вказана оплата Позивачем у розмірі 44 000,00 грн. (сорок чотири тисячі гривень 00 коп.) була здійснена 01.06.2017 року, що підтверджується відповідною банківською квитанцією № 18.
Після оплати, Позивач прибув до офісу Відповідача, де предявив підтвердження оплати авансового внеску. У свою чергу, Третя особа прийнявши за належне оплату, повідомила, що нажаль Позивач на цей час не зможе отримати автомобіль, оскільки на СТО у ньому знайдені недоліки, які техніки виправляють, а тому автомобіль зможуть підготувати до огляду та передачі не раніше 02.06.2017 року.
Проте, ані 02.06.2017 року, ані пізніше, автомобіль Позивачу не був переданий, а Третя особа щоразу увесь цей час розповідала про ремонт автомобіля, а згодом взагалі заявила, що автомобіль йому не зможуть продати, оскільки він у несправному стані.
З огляду на дані обставини, Позивач 05.06.2017 року звернувся особисто до офісу Відповідача із вимогою через вищевказані обставини повернути сплачений ним авансовий внесок. Вислухавши Позивача представник відповідача ОСОБА_2 повідомив, що вони готові повернути йому сплачені грошові кошти, але на підтвердження наміру повернення грошових коштів ним має бути подана письмова заява, на підставі якої продавець поверне грошові кошти, що надійшли, так позивачем було подано письмову заяву до відповідача про повернення авансового внеску, проте грошові кошти повернуті не були.
У звязку із цим, позивач звернувся до юристів, якими було розяснено йому, що 31.08.2017 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ABIC АВТО» був укладений взагалі не договір купівлі-продажу, а у дійсності договір з іншою правовою природою, а саме: договір доручення №Д0112, згідно умов якого Повірений (Третя особа) зобовязується за дорученням Довірителя (Позивача) від його імені, в його інтересах та за його кошти здійснити юридичні дії та надати послуги щодо пошуку транспортного засобу Renault Dokker 1,5 МТ срібло, визначеного цим Договором, здійснення інформування, консультування, надання пропозицій, супроводження послуг та проведення робіт, повязаних зі сприянням Довірителю в укладанні ним або від його імені, договору поставки/купівлі-продажу або будь- якого іншого договору, за яким Довіритель може у подальшому отримати у власність транспортний засіб, на умовах найбільш вигідних для нього (п. 1.1 Договору).
Однак, Відповідачем у особі свого представника, послуги з пошуку автомобіля не були надані, автомобіль Позивачем не придбаний (від Відповідача не передавався), Відповідач з 31.05.2017 року по 07.06.2017 року не здійснював жодних пропозиції з варіантів автомобілів для придбання, відсутнє буд-яке документальне підтвердження цьому, сторони не підписували жодних документів відносно наданих послуг, а також Позивач не отримував на свою адресу буд-яких письмових документів, які б підтверджували, що Відповідач здійснював дії на виконання зобовязання щодо надання послуг з пошуку автомобіля.
У судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача та третя особа до судового засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.
Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31 травня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» було укладено договір доручення № Д 0112 від 31.05.2017 року, відповідно до якого Повірений (Третя особа) зобовязується за дорученням Довірителя (Позивача) від його імені, в його інтересах та за його кошти здійснити юридичні дії та надати послуги щодо пошуку транспортного засобу Renault Dokker 1,5 МТ срібло, визначеного цим Договором, здійснення інформування, консультування, надання пропозицій, супроводження послуг та проведення робіт, повязаних зі сприянням Довірителю в укладанні ним або від його імені, договору поставки/купівлі-продажу або будь-якого іншого договору, за яким Довіритель може у подальшому отримати у власність транспортний засіб, на умовах найбільш вигідних для нього (п. 1.1 Договору).
На підставі зазначеного договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача грошову винагороду в розмірі 44 000,00 грн., що підтверджується відповідною банківською квитанцією №18.
10 червня 2017 року та 15 червня 2017 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення коштів. Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» листом від 05 липня 2017 року за № 42 повідомив позивача ОСОБА_3, що сплачені ним грошові кошти (винагорода) у розмірі 43 478,90 грн. за надання послуг не підлягають поверненню відповідно до умов укладеного договору, а до того ж згідно умов Договору Позивач пропустив строк для відмови від Договору. Проте Відповідач готовий повернути суму сплачених Позивачем грошових коштів у розмірі 521,10 грн. для чого від останнього необхідно надати банківські реквізити.
Однак з вказаного договору доручення не вбачається, що Відповідач у особі Повіреного «Третьої особи» належним чином виконав зобовязання щодо надання послуг, визначених у договорі, за які Позивач має сплатити грошові кошти у вигляді винагороди. Так, пунктом 1.1. 2 Договору доручення, передбачалося, що Повірений (Третя особа) зобовязується за дорученням Довірителя (Позивача) від його імені, в його інтересах та за його кошти здійснити юридичні дії та надати послуги щодо пошуку транспортного засобу Renault Dokker 1,5 МТ срібло, визначеного цим Договором, здійснення інформування, консультування, надання пропозицій, супроводження послуг та проведення робіт, повязаних зі сприянням Довірителю в укладанні ним або від його імені, договору поставки/купівлі-продажу або будь-якого іншого договору, за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, на умовах найбільш вигідних для нього.
Зміст послуг, які мали бути надані, викладені у п. 1.2 Договору доручення, а зміст юридичних дій, викладені у п. 1.3.
Згідно п. 1.6. Договору доручення, транспортним засобом, на придбання якого здійснюються дії, визначені пунктами 1.2., 1.3. цього Договору, є Renault Dokker 1,5 МТ срібло.
Згідно п. 1.7. Договору доручення, вартість транспортного засобу визначається Довірителем на рівні 434 789,00 грн.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.
Отже, зі змісту Договору доручення та вимог норм діючого законодавства вбачається, що плата має бути здійснена Позивачем саме за послуги, які мають бути надані. Проте, Відповідачем у особі свого представника, послуги з пошуку автомобіля не були надані, автомобіль Позивачем не придбаний (від Відповідача не передавався), Відповідач з 31.05.2017 року по 07.06.2017 року не здійснював жодних пропозиції з варіантів автомобілів для придбання, відсутнє буд-яке документальне підтвердження цьому, сторони не підписували жодних документів відносно наданих послуг, а також Позивач не отримував на свою адресу буд-яких письмових документів, які б підтверджували, що Відповідач здійснював дії на виконання зобовязання щодо надання послуг з пошуку автомобіля.
Відповідно до спи 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця);5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Згідно ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавеиь своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що відповідно до Статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику з справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
До суду не надано доказів тому, що діями працівників товариства з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» заподіяно ОСОБА_1 моральної шкоди, а тому суд вважає відмовити у позовних вимогах в частині стягнення моральної шкоди.
Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1600грн.
Керуючись ст.ст.10, 60, 214, 215, 88, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО», третя особа ОСОБА_2, про захист прав споживача та стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» на користь ОСОБА_1 44 000,00 грн. (сорок чотири тисячі гривень нуль копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІС АВТО» на користь держави судовий збір в сумі 1600,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя