АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/943/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Корніюк А.П.

секретар Гриньова А.М.

з участю сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/17959/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсного правочину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про стягнення процентів за користування чужими грошима та неустойки.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ТзОВ «Порше Лізинг Україна», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 25 листопада 2013 року уклало із ТзОВ «Престиж-Авто» договір купівлі-продажу транспортного засобу, предметом якого є автомобіль типу VW Touareg NF 3.01 V6 TDI, шасі НОМЕР_1, 2013 року виробництва, та додаткову угоду №1 до нього. Того ж дня між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №00009065, за умовами якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - вказаний вище автомобіль. 23 грудня 2013 року позивач передав предмет лізингу відповідачу для користування у відмінному стані, а 7 березня 2015 року його вилучено в останнього в примусовому порядку. Вказаний договір фінансового лізингу визнано недійсним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 5 червня 2015 року, яке в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року. Позивач вважав, що наслідком визнання договору недійсним є двостороння реституція, що полягає в поверненні сторін недійсного правочину до того майнового стану, у якому вони перебували до його укладення. Для цього відповідач повинен повернути позивачу новий автомобіль, що був предметом договору фінансового лізингу, а оскільки це неможливо - відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування, із використанням еквіваленту. Отже, щоб повернути позивача до первісного стану, відповідач повинен відшкодувати вартість майна у розмірі 639047,24 грн., що станом на момент відшкодування становить еквівалент 24912,18 доларів США.

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Колієв С.А. Провадження 22-ц/792/943/17 Доповідач - Костенко А.М. Категорія: 19

У зв'язку з цим позивач просив суд застосувати наслідки недійсності правочину до ОСОБА_1; стягнути з нього на користь ТзОВ «Порше Лізинг Україна» кошти у розмірі 639047,24 грн.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із зустрічним позовом до ТзОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами та неустойки за неповернення суми грошей.

В обґрунтування позову зазначив, що вказаним вище рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року визнано недійсним договір фінансового лізингу від 25 листопада 2013 року, стягнуто на його користь з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» 575043,05 грн. збитків. Посилаючись на положення ЦК України, ОСОБА_1 зазначав, що особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

У зв'язку з цим просив суд об'єднати обидва позови в одне провадження, стягнути на його користь з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» 89869,72 грн. процентів за користування його коштами за період з 1 січня 2014 року по 6 квітня 2015 року, 5326435,88 грн. неустойки за затримку повернення грошей за період з 1 лютого 2014 року по 18 вересня 2016 року, а всього 5416305,60 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 7 грудня 2016 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2017 року позов ТзОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Порше Лізинг Україна» кошти у сумі 639047,24 грн., а також судовий збір у сумі 9585,71 грн., а всього 648632,95 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення процентів за користування чужими грошима та неустойки відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, а у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Порше Лізинг Україна» відмовити.

Вважає, що вказане рішення є незаконним, оскільки ухвалено з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

Посилається на те, що застосовуючи двосторонню реституцію, суд не дав оцінки обставинам та розрахункам, за якими придбавався автомобіль та дійшов помилкового висновку, що на купівлю автомобіля товариство витратило 66500 доларів США, що не відповідає дійсності. Зі слів апелянта, спірний транспортний засіб було придбано 23 грудня 2013 року за його кошти та кошти ТзОВ «Престиж Авто» за 546862,75 грн., що було еквівалентно 66500 доларів США. На купівлю цього автомобіля 13 грудня 2013 року ОСОБА_1 було сплачено 158705,59 грн., що було еквівалентно 19855 доларам США і становило 29,85% його вартості, а відтак, товариство на придбання цього автомобіля витратило 388157,16 грн., що було еквівалентно 46645 доларам США.

Більше того, за словами апелянта, на виконання умов договору фінансового лізингу для придбання автомобіля ним товариству всього було сплачено 248205,59 грн., що за курсом НБ України на час сплати цих коштів становило еквівалент 27365,15 доларів США. Ці обставини були встановлені Хмельницьким міськрайонним судом у справі за його зустрічним позовом про визнання договору фінансового лізингу недійсним на підставі наданих ним квитанцій про сплату та представником товариства не оспорювались (справа №686/6355/15-ц).

Отже, як зазначає апелянт, ним за цей автомобіль усього було сплачено 248205,59 грн., що було еквівалентно 27365,15 доларам США (41,15% вартості автомобіля), а товариством - 298657,17 грн., що було еквівалентно 39134,85 доларам США (49,85% вартості автомобіля).

Натомість, фактично потративши на купівлю автомобіля 298657,17 грн. (еквівалент 39134,85 доларів США), товариство отримало у власність автомобіль вартістю 953192,86 грн. (еквівалент 41587,82 долара США), перепродавши його більш як через рік за 1000041 грн., та за рішенням суду ОСОБА_1 повинен сплатити товариству ще 639047,24 грн. (еквівалент 24912,18 доларів США).

Також за доводами апелянта, звіт оцінювача вартості автомобіля, на який суд як на доказ послався у своєму рішенні, не є доказом у цивільній справі.

Апелянт не погоджується з висновками суду, тому що визначаючи вартість автомобіля не було враховано положень ч. 4 ст. 12 ЗУ „Про захист прав споживачів", відповідно до яких у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше 30 днів з моменту повідомлення споживача про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплачених ним сум грошей.

Як зазначено в апеляційній скарзі, апелянт вражає, що відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ТзОВ „ Порше Лізинг Україна " про стягнення відсотків за користування чужими коштами, суд, нехтуючи вимогами Закону та правовою позицією ВС України, виходив з того, що часом, коли товариство дізналось про безпідставне набуття коштів, є час вступу в силу рішення Хмельницького міськрайонного суду від 5 червня 2015 року, а саме 24 травня 2016 року.

Крім того, поза увагою суду залишені обставини, встановлені у рішенні місцевого суду від 5 червня 2015 року, так і в рішенні Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 25 листопада 2013 року між ТзОВ „Порше Лізинг Україна" та ТзОВ „Престиж Авто" укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, та додаткову угоду №1 до вказаного договору, за якими останнє зобов'язуєтьсязамовити, доставити та передати у власність ТзОВ „Порше Лізинг Україна", а той оплатити та прийняти автомобіль VW Touareg NF 3.01 V6 TDI, шасі НОМЕР_1, 2013 року випуску. Вартість автомобіля складає 546862,75 грн., що еквівалентно 66500 доларів США.

Того ж дня між ТзОВ „Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №00009065, за умовами якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - вказаний вище автомобіль, а відповідач зобов'язався сплатити лізингові платежі відповідно до графіку .

Згідно акту прийому-передачі до договору лізингу від 25 листопада 2013 року ТзОВ „Порше Лізинг Україна" передав ОСОБА_1 предмет лізингу - вищевказаний новий автомобіль на умовах, визначених у договорі лізингу.

Державним виконавцем відділу ДВС Літинського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого напису №161, виданого 9 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був складений акт опису і арешту майна - автомобіля марки Volkswagen Touareg 3.01 V6 TDI, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вилучено автомобіль в ОСОБА_1 та передано на відповідальне зберігання ТзОВ „Порше Лізинг Україна", що підтверджується актом опису і арешту майна від 8 квітня 2015 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 червня 2015 року у задоволенні позову ТзОВ „Порше Лізинг Україна" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором лізингу відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 25 листопада 2013 року, укладений між сторонами. Стягнуто з товариства на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 575043,05 грн. та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 5 червня 2015 року в частині стягнення з ТзОВ „Порше Лізинг Україна" на користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної шкоди скасовано. У позові ОСОБА_1 до ТзОВ „Порше Лізинг Україна" про стягнення моральної шкоди відмовлено. В решті рішення залишено без зміни.

На підставі цього рішення 15 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження.

Згідно звіту №637 про оцінку транспортного засобу від 15 квітня 2015 року ринкова вартість автомобіля Volkswagen Touareg 3.0 V6 TDі 4Xmotion 240HP, д.р.н. НОМЕР_3 на дату оцінки складає 953192,86 грн.

5 серпня 2016 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 575043 грн. 05 коп.

15 та 19 вересня 2016 року ТзОВ «Порше Лізинг Україна» перерахувало кошти на рахунок державної виконавчої служби, що визнається сторонами по справі

4 жовтня 2016 року виконавче провадження закінчено.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

У відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Отже, враховуючи те, що після укладення договору фінансового лізингу обидві сторони вчинили дії на його виконання, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тобто повинна бути застосовна двостороння реституція.

Як встановлено судом на виконання умов договору лізингу, який в послідуючому був визнаний недійсним, 25.11.2015 року ОСОБА_1 отримав новий автомобіль та користувався ним в період з 23.12.2013 року по 07.03.2015 рік. Внаслідок експлуатації даного автомобіля його вартість зменшилась.

08 квітня 2015 року державним виконавцем автомобіль був вилучений у ОСОБА_1 та переданий на відповідальне зберігання представнику ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Таким чином позивачу ТОВ «Порше Лізинг Україна» фактично було повернуто, передане ним за вказаним договором майно у вигляді не нового автомобіля, а вже автомобіля, який перебував у користуванні, а отже його повернення не відповідає принципу двосторонньої реституції стосовно повернення сторін у первісний стан.

А тому, в даному випадку підлягають застосуванню норми ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України, оскільки повернути в натурі позивачу ТОВ «Порше Лізинг Україна» новий автомобіль неможливо, то підлягає відшкодуванню різниця вартості нового автомобіля та вартісті автомобіля, який був повернутий позивачу 8 квітня 2015 року.

Згідно звіту №637 про оцінку транспортного засобу від 15.04.2015 року ринкова вартість автомобіля Volkswagen Touareg 3,0 I V6 TDI, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 на дату оцінку складає 953192 грн. 86 коп. (у тому числі 158865,48 грн. ПДВ), що еквівалентно 41587, 82 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на 15.04.2015 рік (22,92 грн. за 1 долар США).

Згідно договору купівлі-продажу вказаного автомобіля від 25 листопада 2013 року, укладеного, між ТОВ „Порше Лізинг Україна" та ТОВ „Престиж- Авто", вартість нового автомобіля складає 546862,75 грн., що еквівалентно 66500 доларів США.

Така ж вартість нового автомобіля визначена в укладеного договору фінансового лізингу між сторонами.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач надав до суду свої розрахунки різниці вартості між новим та повернутим автомобілем.

Відповідач в свою чергу своїх розрахунків не надав, не спростував розрахунку позивача.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку в межах заявлених позовних вимог, що з метою повернення сторін у первісний стан до укладення договору лізингу, який був визнаний у подальшому недійсним, з ОСОБА_1 на користь ТОВ „Порше Лізинг Україна" підлягає стягненню відшкодування вартості нового автомобіля з урахуванням вартості повернутого бувшого в користуванні автомобіля в сумі 639047,24 грн.

Доводи апеляційної скарги, що розрахунок позивачем вартості автомобіля по курсу гривні до долара США є неправомірною слід відхилити.

Так рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року, яким було визнано недійсним договір фінансового лізингу від 25 листопада 2013 року та стягнуто на користь ОСОБА_1 з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» 575043,05 грн. збитків і яке було виконано, при застосуванні реституції суд прийшов до висновку, що оскільки договором фінансового лізингу всі платежі, що підлягають сплаті повинні сплачуватись в гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуються до еквівалента долара США, то суд підставно визначив суму 575043 грн. 05 коп. (в еквіваленті 27365,15 доларів США), що підлягала стягненню на користь ОСОБА_1 з ТзОВ «Порше Лізинг Україна», хоча ОСОБА_1 за договором лізингу, який було визнано недійсним, сплатив 248205 грн. 59 коп.

Отже, так як судовим рішенням, яке набрало законної сили, на користь ОСОБА_1 з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» з посиланням на договір фінансового лізингу при застосуванні реституції були стягнуті сплачені ним грошові кошти за договором лізингу в еквіваленті доларів США, то і при застосуванні реституції щодо повернення в натурі отриманого за недійсним правочином нового автомобіля при визначенні відшкодування вартості нового автомобіля може бути застосовано еквівалент долара США, оскільки вартість автомобіля в даному договорі теж визначено в доларах США.

Не спростовують висновків в цій частині і інші доводи апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Ст. 1214 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Отже, за змістом вищевказаних норм цивільного законодавства слід прийти до висновку, що якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України, однак лише з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 1від 2 березня 2016 року у справі№ 6-2491цс15, прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи обов'язок повернути кошти ОСОБА_1, сплачені ним по договору фінансового лізингу від 25 листопада 2013 року, виник в ТОВ «Порше Лізинг Україна» після набрання законної сили рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року, яким цей договір фінансового лізингу було визнано недійсним.

ТзОВ «Порше Лізинг Україна» самостійно в семиденний термін з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження виконало рішення суду про стягнення з ТзОВ „Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 575043 грн. 05 коп.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ТОВ «Порше Лізинг Україна» 89869,72 грн. процентів за користування його коштами за період з 1 січня 2014 року по 6 квітня 2015 року, оскільки як вказано вище обов'язок повернути кошти отримані за недійсним правочином у ТзОВ „Порше Лізинг Україна» виник лише після рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року.

Так як, відсутні підстави для стягнення процентів за користування коштами ОСОБА_1 в період з 1 січня 2014 року по 6 квітня 2015 року, то і відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення неустойки за затримку повернення грошей за вказаний період.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки за затримку повернення грошей за період з 7 квітня 2015 року по 18 вересня 2016 року, то вони теж не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року та відмовлено в позові ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ТзОВ «Порше Лізинг Україна» 193989 грн. 63 коп. процентів за користування чужими коштами за період з 7 квітня 2015 року по 18 вересня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З врахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_1 рішенням суду від 31 січня 2017 року відмовлено в стягненні процентів за користування чужими коштами за період з 7 квітня 2015 року по 18 вересня 2016 року, то і відсутні підстави для стягнення неустойки за затримку повернення коштів за вказаний період.

Висновок суду першої інстанції щодо відмови в зустрічному позову є законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта, що відповідач з моменту укладення договору фінансового лізингу знав, що вводить його в оману, проводить нечесну підприємницьку практику, а договір фінансового лізингу є нікчемним слід відхилити.

Так відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Рішенням суду договір фінансового лізингу визнано саме недійсним, а не нікчемним, отже до набрання рішення суду про недійсність законної сили даний договір був дійсним.

Крім того, такі доводи апелянта суперечать правовій позиції Верховного Суду України.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Р.С Гринчук

А.П. Корніюк

Згідно з оригіналом А.М. Костенко