Ухвала іменем україни
25 жовтня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_8, третя особа - орган опіки і піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради, про вселення в житлове приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що її син ОСОБА_7 є співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2016 року. Йому належить на праві власності ј частка будинку, а інші ѕ частки будинку належать на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 серпня 2011 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 2014 року. Частки в натурі не виділені. Житловий будинок має загальну площу 143,7 кв. м, а житлова площа становить 78,1 кв. м.

Посилаючись на те, що відповідач позбавив її можливості вільно управляти майном дитини всупереч вимогам ст. 177 Сімейного кодексу України, не надає ключі від будинку, чинить перешкоди у вільному користуванні майном дитини, просила суд вселити її разом з дитиною в житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 лютого 2017 року, позов задоволено.

Вселено малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його законним представником ОСОБА_6, у житловий будинок АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відповідач перешкоджає ОСОБА_6, як законному представнику малолітнього співвласника ОСОБА_7, який є власником ј частки спірного житлового будинку, у користуванні належною йому власністю.

Такі висновки є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_10 - батько малолітнього ОСОБА_7 помер - ІНФОРМАЦІЯ_2, а бабуся ОСОБА_7 - ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 червня 2016 року спадкоємцями 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належала ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, є її чоловік ОСОБА_8 та онук ОСОБА_7, які успадкували по ј частини вищевказаного житлового будинку.

Спадкоємцями Ѕ частки земельної ділянки площею 0,0333 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належала ОСОБА_11, є її чоловік ОСОБА_8 та онук ОСОБА_7, які успадкували по Ѕ частки вказаної земельної ділянки.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 серпня 2011 року ОСОБА_8 є власником Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14).

За даних обставин ОСОБА_8 є власником ѕ частини спірного будинку, ОСОБА_7 є власником ј частки спірного будинку.

Судом також встановлено, що на час розгляду справи належні сторонам частки будинку в натурі не виділені. Вказаний житловий будинок має загальну площу 143,7 кв. м, житлова площа становить 78,1 кв. м.

Згідно з висновком від 11 липня 2016 року № 4224 інспектора Ніжинського ВП ГУНП капітана поліції Бойка В.В., затвердженого в.о. начальника Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області 11 липня 2016 року, 30 червня 2016 року ОСОБА_6, як законний представник ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась із заявою про те, що ОСОБА_8 не допускає до будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Крім того, відповідач чинить перешкоди у допуступі до квартири по АДРЕСА_2, співвласниками яких є її малолітній син ОСОБА_7 та ОСОБА_8 При цьому ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_8 відмовляється надавати ключі від цих житлових приміщень. Як вбачається з вказаного висновку, ОСОБА_8 надав пояснення, відповідно до яких зазначив, що триває судовий процес по розподілу майна, після чого він надасть ОСОБА_6 ключі від вказаних приміщень.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, із ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, за змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

Заперечення співвласника проти задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення проти вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від приміщення, вчинення скандалів, заміна замків, дверей тощо) при відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що співвласники чинять перешкоди у користуванні належною власністю.

Ухвалюючи рішення про задоволення первинного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що оскільки позивачу, як законному представнику малолітнього співвласника спірного житлового будинку, чиняться перешкоди у користуванні майном, яке належить йому на праві спільної часткової власності, вона має право вимагати усунення таких перешкод шляхом вселення у будинок.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Т.О. Писана
О.В. Попович