УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив виселити ОСОБА_4 з квартири (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2013 року звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 48 кв. м, житловою площею 33,3 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаної квартири, як предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»

Оскільки, письмове повідомлення публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення вказаної квартири, ОСОБА_4 у добровільному порядку не виконане, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 15 серпня 2008 року, ОСОБА_4 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 44 216,38 доларів США, які зобов'язувався повернути до 15 серпня 2013 року із сплатою 15 % річних (а.с.4-7).

На забезпечення виконання даного кредитного договору, 15 серпня 2008 року, укладено договір іпотеки квартири, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, яка на підставі договору дарування квартири, посвідченого 08 серпня 2008 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-1908 належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 10-12).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2013 року звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 48 кв. м, житловою площею 33,3 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаної квартири, як предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». Рішення суду набрало законної сили.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржувана квартира (предмет іпотеки), набута ОСОБА_4 не за рахунок отриманих кредитних коштів, та враховуючи вимоги ст.109 ЖК України, відповідно до яких відповідач не може бути виселений без надання іншого житла, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для виселення ОСОБА_4.

Вказаний висновок відповідає висловленій Верховним Судом України позиції у постанові від 18 березня 2015 року в справі №6-39цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська