РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12165/15-ц

пр. № 2/759/136/17

15 березня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати заповіт ОСОБА_5, складений 25.09.1999 державним нотаріусом Коновал З.Ф. недійсним, посилаючись на ті підстави, що його матір ОСОБА_5 заповідала свій будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами відповідачу. У 2014 р. заповідач померла, про існування заповіту позивачу не було відомо дізнався про зазначений заповіт у 2015 р. з листа державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вважає позовні вимоги безпідставним, оскільки підпис матері у заповіті має несхожість із зразками підпису в інших документах та в цілому, зазначений правочин не відповідав волі матері.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи позовної заяви, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважають безпідставними.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, явку свого представника не забезпечила, повідомлялася належним чином, просила слухати справу без її участі (а.с. 25).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 25.09.1999 ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: ? (одну другу) долю з належного їй на праві приватної власності житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2 (а.с. 9).

Як зазначено в заповіті, під час складання заповіту нотаріусом була встановлена особа заповідача та перевірена її дієздатність.

Як вбачається з копії заповіту, він підписаний особисто заповідачем.

Заповіт посвідчений державним нотаріусом Вісімнадцятої київської державної нотаріальної контори Коновал З.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №2-4168.

Відповідно до свідоцтва про смерть заповідач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Листом від третьої особи за №5781/02-14 від 17.07.2015 позивача повідомлено про їснування оспорюваного заповіту (а.с. 12).

Свідок ОСОБА_7 з боку відповідача, яка на час складання заповіту була помічником чоловіка померлої засвідчила, що заповідач розуміла значення своїх дій і з власної волі здійснила зазначений правочин.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

На підставі ст. 1257 ЦК України заповіт може бути визнаний судом недійсним у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Стаття 1254 ЦК України визначає, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт (ч. 1). Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч. 2). Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч. 3). Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу (ч. 4).

З метою визначення розбіжності підпису у заповіті з іншими документами на момент складання заповіту судом була призначена посмертна судово-почеркознавча експертиза.

Згідно з висновком №241 від 27.10.2016 судово-почеркознавчої експертизи, експерти прийшли до висновку, що підпис від імені ОСОБА_5 - виконаний ОСОБА_5 (а.с. 138-141).

Суд не вбачає підстав не брати до уваги як належний доказ висновок судово-почеркознавчої експертизи, оскільки комісія проводила експертизу використовуючи інформаційні джерела, перелічені у зазначеному висновку.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N20/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за N283/8882 (яка діяла на момент посвідчення оспорюваного заповіту) було передбачено в п.156, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог ст.ст. 1233 - 1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, підписаний особисто заповідачем, із зазначенням місця і часу складення заповіту. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції (п. 157 Інструкції).

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою (п. 157 Інструкції).

Як вбачається із заповіту, ОСОБА_5 його підписала особисто та зазначила, що заповіт прочитано вголос.

У судовому засіданні представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності протиправної волі заповідача скласти заповіт.

Також суд не приймає свідчення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з боку позивача, які надали однакові покази щодо волі заповідача спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності у межах позовних вимог, суд вважає, що позивач не довів, що заповідач під час складання заповіту мала інше волевиявлення здійснення правочину та не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства, а тому, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись вимогами ст.ст.1234, 1235, 1248, 1257 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: