22-ц/775/747/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Міхєєва І.М.
Категорія 27 Доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Мироненко І.П., Принцевської В.П.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

27 лютого 2017 року представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В заяві позивач вказував, що 12 червня 2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування в розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач умов кредитного договору не виконував. У зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань 05.09.2008 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5197,62 грн. Пізніше рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 11.02.2014 року була стягнута з відповідача заборгованість в сумі 16169,55 грн. Оскільки відповідач заборгованість, стягнуту рішенням суду, не погасив, станом на 30.11.2016 року він має заборгованість перед позивачем в розмірі 22746,89 грн, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01.11.2013 року по 30.11.2016 року в сумі 21015,14 грн.; заборгованості по пені та комісії за період з 01.11.2013 року по 30.11.2016 року в розмірі 1731,75 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, на неповне з'ясування обставин по справі, просить скасувати рішення від 20 вересня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги повністю. В скарзі вказував на те, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами є передчасним, не відповідає обставинам справи і вимогам закону. Вважає, що оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань, і такі зобов'язання не виконані, то позивачем строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом і пені в межах строку позовної давності не пропущений.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності представника позивача, який надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, який не заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню з наступних причин.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Банком-позивачем та ОСОБА_1 12.06.2007 року укладений кредитний договір б/н. Останній отримав кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з тим, що зобов'язання боржником ОСОБА_1 не виконувались, за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк», 05 вересня 2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя було видано судовий наказ № 2н-33404/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», заборгованості за кредитним договором в розмірі 5197, 62 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 11 лютого 2014 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за користування кредитом станом на 31 жовтня 2013 року в сумі 15919,55 грн., з яких: 4357,23 грн. - заборгованість за кредитом; 6388,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 415,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 758,07 грн. - штраф (процентна складова).

Вказані судові рішення не виконані.

Звертаючись до суду, Банк послався на те, що сума заборгованості за раніше винесеними рішеннями суду відповідачем не погашена, тому станом на 30 листопада 2016 року утворилася заборгованість в сумі 22746,89 гривень, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01.11.2013р. по 30.11.2016 року в розмірі 21015,14 грн. та заборгованості за пенею та комісією за період з 01.11.2013р. по 30.11.2016 р. в розмірі 1731,75 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що початок перебігу позовної давності для позивача слід обчислювати з дня постановлення рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя, про стягнення з відповідача заборгованості за користування кредитом в сумі 15919,55 грн., тобто з 11 лютого 2014 року. Банк звернувся з позовом до суду 23 лютого 2017 року - поза межами строку позовної давності, визначеною ст.257 ЦК України. Тому суд вважав, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З висновком суду про пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів погоджується частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час договору.

Розрахунком кредитної заборгованості, виконаної за період з 14.06.2007 року по 30.11.2016 року, підтверджується, що позичальник свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів своєчасно не виконував. Як убачається з матеріалів справи, 24.09.2007 року ОСОБА_1 провів останній платіж по кредиту (а.с.66-71).

Сума заборгованості станом на 31.10.2013 року в розмірі 15919,55 грн, стягнута з відповідача рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 11 лютого 2014 року, не погашена.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з системного аналізу статей 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно з умовами кредитного договору (п.5.6) від 12.06.2007 року позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання (п.5.4), які деталізують обов'язок боржника погашати відсотки щомісячно та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 20 числа поточного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач надав суду заяву про застосування судом позовної давності (а.с.79).

Судом визначено початок перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах з 11.02.2014 року - моменту постановлення рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за даним кредитом станом на 31.10.2013 року.

Дійшовши висновку про те, що Банк звернувся до суду лише 23 лютого 2017 року, судом відмовлено в позові в повному обсязі, незважаючи на те, що застосувати строк позовної давності можливо лише до зобов'язань, які залишилися поза межами такого строку. Тобто, суд у порушення вимог ст.ст.213,214 ЦПК України вищенаведеного в повному обсязі не врахував, дійшов передчасного висновку про пропуск позовної давності за заявленими позовними вимогами в повному обсязі.

Разом з тим, враховуючи, що позивач просив стягнути суму заборгованості за відсотками за період з 01.11.2013 року по 30.11.2016 року в сумі 21015,14 грн (а.с.65), а в суд з позовом звернувся 23.02.2017 року, то підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам тільки за період з 23.02.2014 року по 30.11.2016 року, строк давності для яких позивачем не пропущений. А вимоги про стягнення заборгованості по процентам за період з 01.11.2013 року по 22.02.2014 року задовольнити неможливо, у зв'язку із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності, про який заявляв відповідач. Розрахунок заборгованості Банку відповідачем не спростований і не оспорений, тому, перевіривши наданий розрахунок заборгованості (а.с.66-71), врахувавши наведені норми закону, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню частково, і з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості по процентам за період з 23.02.2014 року по 30.11.2016 року в розмірі 20585,39 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення сум пені та комісії, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості, Банк вказував на наявність заборгованості по пені та комісії за користування кредитом з 01.11.2013 року по 30.11.2016 року в сумі 1731,75 грн.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні цих вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності до основної вимоги, у зв'язку з чим судом відмовлено в позові в повному обсязі.

Між тим, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення заборгованості по відсоткам.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням КМ України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м.Маріуполь. Відповідач є жителем міста Маріуполь. Тобто, вимоги Банку про стягнення пені за період з 01.11.2013 року по 30.11.2016 року задоволенню не підлягають в межах строку давності, передбаченого для таких вимог.

А як вбачається зі справи, позивачем не надано окремого розрахунку сум пені та заборгованості по комісії, які мають різну правову природу (а.с.66-71). Тому вирішити питання про суму заборгованості по комісії перед Банком не представляється можливім.

Отже, рішення суду в частині відмови в задоволення позовних вимог Банку про стягнення з відповідача пені і комісії підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в таких позовних вимогах з інших підстав.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням рішення про часткове задоволення вимог до ОСОБА_1, а саме, про стягнення з нього на користь позивача заборгованості по процентам за кредитним договором б/н 12.06.2007 року в розмірі 20585,39 грн.

У відповідності до положень ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача у відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (стягнуто 20585,39 грн, що складає 90% від заявленої суми 22746,89 грн) слід стягнути 1440 грн у зв'язку із зверненням з позовом до суду та за перегляд рішення суду апеляційною інстанцією на користь позивача підлягає відшкодуванню сплачена ним сума судового збору в розмірі 1584 грн., а всього 2360 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 21 вересня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.06.2007 року, яка складається з суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 20585 (двадцять тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 39 копійок.

В задоволенні вимог про стягнення сум пені та комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 2360 (дві тисячі триста шістдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко

В.П. Принцевська