УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що увечері 7 жовтня 2015 року в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області ОСОБА_6, будучи погоничем тварин, в темну пору доби залишила без нагляду корову, яка вискочила на проїжджу частину вул. Набережної біля буд. 11, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки ЗАЗ ДЕО, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та в результаті якої автомобіль отримав механічні пошкодження.

Під час події у зазначеному транспортному засобі перебувала ОСОБА_5

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року відповідачка визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 14 КУпАП, проте була звільнена від відповідальності у зв'язку з його малозначністю.

Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 9 жовтня 2015 року № 108/1/5 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 10 117 грн 45 коп.

Враховуючи викладені обставини, просили стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування майнової шкоди на відновлення автомобіля 10 117 грн 45 коп., витрати на проведення експертизи в сумі 500 грн і на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 3 тис. грн кожному.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати на відновлювальний ремонт автомобіля у сумі 10 117 грн 45 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди 300 грн, витрати на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження в розмірі 500 грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди 300 грн.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 22, 23, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що внаслідок неправомірних дій відповідачки позивачам завдана майнова та моральна шкода, яка підлягає стягненню на їхню користь.

Колегія погоджується з такими висновками.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 6 листопада 2015 року провадження по справі за вчинення зазначеного вище адміністративного правопорушення ОСОБА_6 було закрито у зв'язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8, 9).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року скасовано постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 6 листопада 2015 року.

Звільнено ОСОБА_6 від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП у зв'язку з малозначністю правопорушення, і обмежено усним зауваженням (а.с.10-12).

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Усупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачка не надала судам належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності її вини у вчиненому правопорушенні та спростування висновків, викладених у постанові апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року.

Колегія відхиляє доводи ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 не є власником автомобіля, а лише користується ним на підставі переданого йому власником ОСОБА_7 свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2, і не може звертатися з такими вимогами.

Положення ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України містять правила захисту права власності, які поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють джерелом підвищеної небезпеки на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі.

Інші доводи скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта