Справа № 462/6109/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, яке складалось з 2/5 частин квартири АДРЕСА_1. Вона є дружиною померлого та спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті чоловіка спадщину позивачка прийняла, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлений законом шестимісячний термін звернулась до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом заведено спадкову справу № 124/2016, та з'ясовано коло спадкоємців. Їхні спільні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилась від спадщини на її користь подавши до нотаріальної контори заяву № 270 від 17 березня 2016 року. Інших спадкоємців передбачених ст. 1261 ЦК України немає. Коли позивачка звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом 21.11.2016р. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де роз'яснено стосовно неможливості отримання нею свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, через відсутність необхідних документів, а саме реєстраційної інформації щодо належності цього майна спадкодавцеві, оскільки право власності на частину квартири спадкодавцем зареєстровано не було, та рекомендовано їй звернутися до суду за захистом своїх прав. Свідоцтво про право власності на квартиру № 22904-3 видане Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 01 жовтня 2007 року на підставі наказу № 1214-Ж-З від 01.10.2007р. та яке 08.11.2007р. зареєстровано реєстратором Львівського міського бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім'ї. Заявою № 270 від 17 березня 2016 до нотаріальної контори співвласники вказаної квартири повідомили про відсутність між ними договору про зміну форми власності квартири та про визначення за померлим право власності на 1/5 ідеальну частку квартири. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2012р. видане державним нотаріусом Щебивовк О.О. Другої Львівської державної нотаріальної контори, згідно якого чоловік позивачки ОСОБА_2 успадкував за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 - 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. На вказану 1/5 частину квартири її чоловік за життя не зареєстрував своїх майнових прав у відповідному органі державної реєстрації прав на нерухоме майно. В даний час провести державну реєстрацію права власності на 1/5 частину квартири за її чоловіком позивачка не може, оскільки згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності не провадиться за померлим власником квартири. Таким чином, позивачка звернулась до суду із позовом, який просить задовольнити.

У судове засідання позивачка не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, однак подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Львівської міської ради - в судове засідання не з'явився, при цьому подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та зазначив, що у вирішення позову покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі копію спадкової справи №124/2016, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 /а.с.6/, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02.03.2016 року /а.с.5/.

Згідно даних свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_2 від 01.10.2007 року /а.с.10/ ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Встановлено, що діти позивачки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилась від спадщини на користь їх матерів ОСОБА_1 подавши до нотаріальної контори заяву № 270 від 17 березня 2016 року./а.с. 31/

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено, позивачка звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2, однак нотаріусом 21.11.2016р. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де роз'яснено стосовно неможливості отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, через відсутність необхідних документів, а саме реєстраційної інформації щодо належності цього майна спадкодавцеві, оскільки право власності на частину квартири спадкодавцем зареєстровано не було./а.с.9/

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2012р. видане державним нотаріусом Щебивовк О. О. Другої Львівської державної нотаріальної контори, згідно якого ОСОБА_2 успадкував за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 - 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. На вказану 1/5 частину квартири ОСОБА_2за життя не зареєстрував своїх майнових прав у відповідному органі державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_2 належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_2 від 01.10.2007 року 1/5 частка АДРЕСА_1.

Окрім того, свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2012р. видане державним нотаріусом Щебивовк О. О. Другої Львівської державної нотаріальної контори, згідно якого ОСОБА_2 успадкував за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 - 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, проте він не зареєстрував у встановленому порядку право власності на таке майно.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 як дружина померлого ОСОБА_2, та як спадкоємиця першої черги за законом після його смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на належну спадкодавцю 2/5 частку квартири квартири АДРЕСА_1, беручи до уваги, що відповідач - Львівська міська рада проти задоволення позову не заперечує, а тому суд вважає, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності 2/5частки квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1216-1219, 1223, 1258-1261 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1, загальна площа квартири становить 43,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя(підпис). З оригіналом згідно.

Суддя