Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.2017 р. 145/239/17

2/145/331/2017

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Кіосак Н. О. ,

за участю секретаря Цюпій О.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що 09 серпня 2016 року вона уклала шлюб з відповідачем у даній справі, який вони зареєстрували у Виконавчому комітеті Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис № 63.

Однак подружнє життя у них не склалося через різні погляди на спосіб життя, ведення спільного господарства, тощо. У зв'язку з цим вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки.

Непорозуміння між ними призвели до того, що відповідач взагалі перестав цікавитись справами сім'ї, протягом останнього часу проживає окремо, жодної допомоги у веденні спільного господарства не надає.

Таким чином їхня сім'я припинила існування, взаємні почуття та довіру один до одного вони втратили.

Оскільки вони протягом останнього часу не спілкуються один з одним, відповідач справами сім'ї не цікавиться, участі у веденні спільного господарства не приймає, вважає, що їхній шлюб фактично розпався, в його збереженні немає жодного сенсу.

Зазначені обставини суперечать її інтересам, відтак збереження шлюбу є недоцільним.

Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією про розірвання шлюбу в органах РАЦСУ, однак він, погоджуючись з її пропозицією щодо розірвання шлюбу ухиляється від звернення до вказаних органів з відповідною заявою, не пояснюючи причин.

Спільного майна в них немає.

Шлюб вони розривають вперше. Спільних дітей в них немає.

Після розірвання шлюбу вона має намір повернути своє дошлюбне прізвище «Панченко».

Просить розірвати шлюб.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав викладених у заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з"явився, про слухання справи повідомлений, в установленому законом порядку. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, просить їх розлучити.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

09 серпня 2016 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3).

Спільних дітей в них немає.

Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право відновити своє дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 212, 213, 214, 215, 367 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183 СК України,

вирішив:

Позов задоволити.

Шлюб, зареєстрований 09.08.2016 року виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 63, розірвати.

Після розірвання шлюбу присвоїти позивачці ОСОБА_2 прізвище "Панченко".

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі але не були присутні під час проголошення рішення - з дня отримання копії рішення.

Суддя Кіосак Н. О.