Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду від 14 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Липківської сільської ради Гощанського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_1 і ОСОБА_3; про визнання права на спадщину,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до Липківської сільської ради Гощанського району, треті особи: ОСОБА_1 і ОСОБА_3; про визнання права на спадщину. Мотивуючи позов, посилалася на те, що після смерті свого діда спадщину фактично прийняли його дружина, яка, разом з тим, не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою і незабаром померла. Після її смерті спадщину теж в порядку ст. 549 ЦК УРСР прийняв її син, який є батьком позивача. Після смерті останнього єдиним спадкоємцем залишилася позивач.

Зважаючи на викладене, просила визнати за нею право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) в розмірі 3, 72 га умовних кадастрових гектарів, серії РВ №0042890, що виданий Гощанською районною державною адміністрацією 14.04.1997 року.

Рішенням Гощанського районного суду від 14 грудня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено: визнано за позивачем право власності на земельну частку (пай) розміром 3,72 умовних кадастрових га, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Україна", сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0042890 від 14 квітня 1997 року, яка значиться за ОСОБА_4, що помер 2 серпня 1998 року.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність через порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що спадкоємцями після смерті його батька були він, його мати ОСОБА_5, яка проживала разом з батьком, його рідний брат ОСОБА_1 та рідна сестра ОСОБА_3 Після смерті батька ніхто з них спадщину документально не оформляв, врахувавши, що єдиним спадкоємцем у цьому випадку є їхня мати. Тому вони вважали, що все майно, що належало батькові, належить їй.

Хоча в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР він прийняв спадщину після смерті батька, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном - протягом шести місяців з дня його смерті допомагав матері доглядати за будинком, обробляти земельну ділянку та взяв деякі речі, які належали батькові як пам'ять про нього. Такі ж дії вчинила і його сестра ОСОБА_3

На його думку, позивачем помилково зазначені він та його сестра як треті особи, що не заявляють самостійних вимог, тоді як в оскаржуваному рішенні вони як сторони взагалі відсутні. Вони ж повинні були бути відповідачами у справі.

Вважав, що позивач в позовній заяві навмисно вказала неправильні його з сестрою поштові адреси, щоб узагалі відсторонити їх від участі в справі. Тому в справі відсутні будь-які відомості про повідомлення їх щодо розгляду справи.

Крім того, після смерті батьків житловий будинок залишено братові. Про існування земельних паїв йому та сестрі відомо не було. Як пояснював покійний брат, документи на все майно зникли. Про їх існування дізнався лише у 2016 році.

З огляду на наявність законних спадкоємців вважав Липківську сільську раду неналежним відповідачем у справі, адже орган сільського самоврядування своїми діями не порушував прав позивача. Через це суд мав відмовити в позові за його безпідставністю.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивач, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки після смерті ОСОБА_4, на якого було оформлено спірний сертифікат на земельну частку (пай), спадкове майно успадковано його дружиною ОСОБА_5 Після смерті останньої відкрилася спадщина, яку прийняв син ОСОБА_5 ОСОБА_6, після смерті якого за передбаченим ст. 1268 ЦК України правом спадщину прийнято його дочкою позивачем у справі. При вирішенні спірних правовідносин враховано те, що сторони визнали обставини справи, а тому вони доказуванню не підлягали.

Проте з такими обставинами погодитися не можна.

Як встановлено судом, 14 квітня 1997 року на ім'я ОСОБА_4 як члена колективного сільськогосподарського підприємства "Україна" видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0042890 розміром 3, 72 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 7).

2 серпня 1998 року ОСОБА_4 помер, що стверджено відповідним свідоцтвом від 03.08.1998 року серії І-ГЮ №057457 (а.с. 12).

Його дружина ОСОБА_5 після смерті чоловіка продовжувала проживати у їхньому спільному житловому будинку, обробляла господарство та вела побут, тобто прийняла спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР.

Згідно із цією нормою закону визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

4 липня 1999 року ОСОБА_5 померла (а.с. 8).

Від їхніх шлюбних відносин вона і ОСОБА_4 мали трьох дітей синів ОСОБА_4 ОСОБА_6, ОСОБА_4 ОСОБА_7 та дочку ОСОБА_3

На а.с. 19 міститься лист Гощанської районної державної нотаріальної контори від 02.12.2010 року №259/2004-02-14, де зазначено, що 15 квітня 2004 року за заявою ОСОБА_3 ОСОБА_6 заведено спадкову справу №259 до майна померлої 4 липня 1999 року ОСОБА_5 Тоді ж йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади №1133. відомості про спадкову справу до майна померлого 12.09.2004 року ОСОБА_5 ОСОБА_6 і померлого 02.08.1998 року ОСОБА_4 в нотаріальній конторі відсутні.

Тому очевидним є те, що після смерті матері спадщину прийняв ОСОБА_4 ОСОБА_6, який згодом помер 12 вересня 2004 року.

Між тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів про прийняття позивачем у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщини після смерті батька ОСОБА_4 ОСОБА_6

Відповідно до зазначеної вимоги закону спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В той же час убачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в іншому населеному пункті АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Також встановленим є те, що ОСОБА_2 ОСОБА_7 і ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а також братом і сестрою ОСОБА_5 ОСОБА_6

Згідно зі ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" на вимогу особи. які відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобовязані викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. першому-третьому п. 23 своєї постанови №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Приходячи до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги відсутність доказів у справі про можливість прийняття спадщини позивачем після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_6 (ч. 3 ст. 1268 ЦК України); постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (якщо нотаріус погодиться із заявою про прийняття спадщини, то в заінтересованої особи не виникне законних підстав для звернення в суд із відповідним позовом), а також неправильне визначення процесуального становища ОСОБА_5 ОСОБА_7 і ОСОБА_3, які в разі відсутності прав на спадкування у ОСОБА_2 як спадкоємця першої черги, матимуть, за умови додержання ними вимог закону, право на спадкування як спадкоємці другої черги після смерті їхнього брата.

Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів про вручення їм судових повісток про час і місце розгляду справи в місцевому суді, що свідчить про виникнення у них права подавати докази та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ст.ст. 27, 31 ЦПК України, на стадії апеляційного розгляду.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканнями для ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч. 3 ст. 1268, ст.ст. 1261, 1262 ЦК України, ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", абз. першого-третього п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду від 14 грудня 2010 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити в позові до Липківської сільської ради Гощанського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_1 і ОСОБА_3; про визнання права на спадщину.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: