Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/286/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Український В. В.
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

14.03.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, про встановлення факту родинного зв'язку, належності особі правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, про встановлення факту родинного зв'язку, належності особі правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_3, 1928 року народження, є його матір'ю. Свідоцтво про її народження та свідоцтво про її одруження у позивача відсутні, але йому достеменно відомо про те, що його матір мала троюрідну тітку - ОСОБА_4, 1906 року народження. Документи, які б підтвердили даний факт відсутні. Тільки показання свідків можуть підтвердити даний факт. За своє життя ОСОБА_4 перебувала у членах КСП «Заповіт Леніна» та отримала право на земельну частку (пай), що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю. Оскільки даних про родинний зв'язок не збереглось, просив суд встановити факт родинного зв'язку між ним та ОСОБА_4, які доводились один одному внучатим племінником та тіткою третього ступеню спорідненості. Також позивач просить визнати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 4,62 га, яка розташована на території Цибулівської сільської ради Знам'янського району серії НОМЕР_2 належним ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт належності ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4, правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_3 на земельну ділянку НОМЕР_4 площею 4,62 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Цибулівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім'я ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, загальною площею 4,62 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Цибулівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку (пай) за позивачем суд першої інстанції в порушення ст.11 ЦПК України виходив з того, що позивачем помилково була заявлена вимога щодо встановлення факту родинного зв'язку між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які доводилися один одному онучатим племінником та тіткою третього ступеню спорідненості, оскільки у судовому засіданні встановлено інший родинний зв'язок між ними, а саме як правнука та прабаби, що підтверджено показаннями свідків у судовому засіданні.

Такий висновок суду є хибним, таким, що ґрунтується на припущеннях та суперечить ст.ст.57-59, 212 ЦПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Цибулеве Знам'янського району Кіровоградської області. Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, яким посвідчується право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 4,62 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Цибулівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видано на ім'я ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно з довідками нотаріуса та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася (а.с.27-28).

Таким чином, дані правовідносини регулюються ЦК України 1963 року, оскільки ОСОБА_4 померла до 1 січня 2004 року.

Про це роз'яснено у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Статтею 524 ЦК УРСР, яким регулюються спірні правовідносини, передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст.ст.548,549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Відповідно до ст.ст.529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 531 ЦК УРСР встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Судом встановлено, що заповіту ОСОБА_4 не залишила, тому спадкування відбувалося б за законом.

Позивач вказував, що має на руках оригінал державного акту на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_4, тому фактично вступив в управління майном, належним померлій ОСОБА_4

Проте, яким чином суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є правнуком та прабабою, тобто є спадкоємцем першої черги за законом за ст.ст.529,530 ЦК УРСР, з рішення суду першої інстанції незрозуміло.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про такий ступінь спорідненості між позивачем та померлою ОСОБА_4 у своїх показаннях не зазначали. Натомість і позивач у своєму позові вказував, що ОСОБА_4 є його троюрідною тіткою та просив визнати факт родинного зв'язку між ними, оскільки доводилися один одному онучатим племінником та тіткою третього ступеню спорідненості, і свідки зазначали, що сім'ї у померлої ОСОБА_4 не було, вона проживала сама.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що він відноситься до кола спадкоємців у розумінні ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР. Тому, твердження позивача про те, що він, маючи на руках державний акт на право власності на землю, фактично вступив в управління майном після смерті ОСОБА_4, правового значення для вирішення питання про визнання права власності у порядку спадкування не має.

Крім того, рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2016 року у справі №389/804/16-ц встановлено, що відповідно до довідки Цибулівської сільської ради від 14 квітня 2014 року ОСОБА_4, 1906 року народження, по день смерті проживала разом з ОСОБА_8 у АДРЕСА_1, а рішенням Знам'янського міськрайонного суду (справа №2-о/389/133/14) встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_4 Між ОСОБА_8 (ОСОБА_4.) та ПСП «Цибулівське» 08 грудня 2000 році укладено договір оренди земельної частки (паю) розміром 5,36 умовних кадастрових гектарів, право на яке засвідчено сертифікатом (а.с.16-20).

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не відноситься до кола спадкоємців ОСОБА_4, передбачених ст.ст.529,530 ЦК УРСР не підлягає задоволенню вимога про встановлення факту родинного зв'язку між позивачем та ОСОБА_4. які доводилися один одному онучатим племінником та тіткою третього ступеню спорідненості, а також позовна вимога щодо встановлення факту належності спадкодавцю ОСОБА_4 правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю, оскільки встановлення вказаних юридичних фактів не призведе до тих правових наслідків, на які розраховує позивач, а саме визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, про встановлення факту родинного зв'язку, належності особі правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.І. Чельник

Судді:

Т.М. Авраменко

Л.В. Суровицька