Справа № 484/593/17
Провадження № 2/484/593/17
Рішення
17.03.2017 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі : головуючого судді Максютенко О.А.
при секретарі Завірюха В.Ю.
за участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу
14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 боргу згідно розписки та 3-х відсотків річних від суми боргу. Вказувала, що в 2015 році між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №66 по вул..Степова в с.м.т. Підгородня Миколаївської області. При укладені договору купівлі-продажу відповідачка не в повній мірі розрахувалась за будинок та просила відстрочити оплату за будинок.
23.07.2015 року відповідачка власноручно написала розписку, де зобовязувалась повернути борг - грошові кошти в сумі 1 тис. дол.США до 20.04.2016 року. Борг до теперішнього часу не повернуто, на неодноразові звернення відповідачка боргу не повертає. Посилаючись на викладене просила позов задовольнити.
В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила стягнути на її користь судовий збір.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно договору купівлі продажу житлового будинку оплата за житловий будинок була здійснена в повному обсязі, про що чітко вказано в договорі. Тому боргу за житловий будинок відповідачка перед позивачкою немає. Дійсно у відповідача писала розписку позивачці та у неї були боргові зобовязання перед позивачкою, однак це було в 2014 році. В розписці невірно вказані дати написання розписки. В дійсності розписка була написана відповідачкою в 2014 році. Наполягала на тому, що розписка від 23 червня 2015 року є безгрошовою.
Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи дійшов слідуючого.
Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності з вимогами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від
позикодавця або були ним одержані у меншій кількості ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
У справі № 6-63 цс13 , № 6-50 цс 16 та в інших справах Верховний Суд України зробив правовий висновок у відповідності до якого :
«Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору , але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.»
Таким чином в даній справі підлягає зясуванню правова природа договору , чи мав місце договір позики та чи було здійснено передачу грошових коштів .
У відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2015 року ОСОБА_3 було написано розписку у відповідності до якої вона зобовязувалась до 20.04.2016 року повернути борг ОСОБА_1 в сумі 1 тис. дол..США.
Факт написання розписки сторонами не оспорювався.
Оцінюючи зміст розписки, суд приходить до висновку, що за формою та змістом вказана розписка містить всі необхідні умови передбачені договором позики, а саме містить посилання на отримання цих коштів , суму позики та строк позики, тому повинна бути розцінена саме як договір позики.
Заперечуючи проти позову представник відповідача вказала, що розписка була безгрошова та написана з невірно вказаними датами написання.
Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Доводи представника відповідача є протирічними між собою та спростовуються матеріалами справи.
У відповідності з вимогами п.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином представником відповідача не доведено факту недійсності договору чи факту , що грошові кошти за розпискою не передавалися ( безгрошовість розписки), крім того представник відповідача суду пояснила, що у відповідачки з позивачкою існували якісь боргові зобовязання в 2014 році.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З відповідачки слід стягнути суду боргу 1 тис. ДОЛ США відповідно до курсу НБУ України станом на 24.02.2017 року складає 26.90 грн., таким чином сума боргу складає 26 тис.900 грн..
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, з відповідачки слід стягнути 3% річних від простроченої суми за період прострочення (310 днів), що становить - 683 грн.54 коп.
У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача необхідно також стягнути документально підтверджені судові витрати, які складаються з: судового збору 640 грн.
керуючись ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 26 тис. 900 грн. суму основного боргу, 683 грн.54 коп. відсотки, 640 грн. судового збору, а всього стягненню підлягає: 28 тис.223 грн. 54 коп.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення всіма учасниками процесу.

Суддя: