Справа № 242/5750/16-ц
Провадження № 2/242/297/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2017 р. м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про зобовязання забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби згідно вимог діючого законодавства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобовязання надати вугілля на побутові потреби, в якому зазначив, що віну період з 01.07.1974 р. по 27.05.1991 р. працював на шахті «Гірник» комбінату «Красноармійськвугілля», був звільнений за ч.2 ст.40 КЗпП УРСР. Мешкає у квартирі, обігрів якої здійснюється пічним опаленням. ДП «Селидіввугілля» було відмовлено в безоплатному забезпеченні вугіллям на 2016 р. через те, що підприємство, на якому він працював на теперішній час не працює. Просив визнати неправомірними дії ДП «Селидіввугілля» про відмову йому в безоплатному отриманні вугілля на побутові потреби на 2016 р. та зобоввідповідача забезпечити його безоплатним вугіллям на побутові потреби за 2016 р. у кількості 5,9 т. належної якості відповідно до умов колективного договору.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності. Надав письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що згідно відмітки на першій сторінці трудової книжки, позивач вийшов на пенсію 25.06.1971 р. будучі працівником «Шахти № 40» комбінату «Красноармійськвугілля». При цьому вказана категорія осіб забезпечується побутовим вугіллям тим підприємством, з якого вони вийшли на пенсію. На підприємствах, що ліквідуються, забезпечення працівників побутовим паливом здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що позивач працював на шахті «Гірник» комбінату «Красноармійськвугілля» в якості машиніста підйома з 01.07.1974 р. по 27.05.1991 р., був звільнений за ч.2 ст.40 КЗпП УРСР. У період його роботи 01.02.1981 р. було утворено Селидівське в/о з видобутку вугілля «Селидіввугілля», до складу якого увійшла шахта «Гірник».

В період звільнення шахта знаходилася в складі Селидівського виробничого обєднання по добуванню вугілля «Селидіввугілля».

Позивач мешкає в квартирі, обігрів якої здійснюється пічним опаленням.

Стаж підземної роботи позивача відповідає вимогам, зазначеним у ст.48 Гірничого Закону України.

Відповідно до статті 43 Гірничого Закону України встановлені права та соціальні гарантії працівників гірничих підприємств. Так підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства дійсно безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, певним категоріям працівників, в тому числі і пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов'язаних із підземними умовами, не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2011 р. N 303 затверджений перелік професій працівників з видобутку (переробки) вугілля та працівників вуглебудівних підприємств, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби і до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу яких не включається вартість такого вугілля.

Відповідно до п. 12.10 Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України (з доповненнями і змінами) безоплатне забезпечення вугіллям робітників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється підприємством, з якого вони пішли на пенсію або працюють, за нормою 5, 9 тон на рік. При цьому зазначено що угода поширюється на працівників, що працюють на умовах найму на підприємствах, в об'єднаннях, компаніях, товариствах, організаціях і установах вугільної промисловості (видобувних, перероблювальних, шахтовуглебудівельних, вугільного машино-будування, ДВГРС, реструктуризації підприємств галузі, вуглегеології, галузевої науки, інших підприємствах виробничої та соціальної інфраструктури галузі), що належать до сфери управління Мінпаливенерго України та інших підприємств галузі, незалежно від форм власності та господарювання (далі Підприємство), на учнів, що навчаються в галузевій системі підготовки і перепідготовки кадрів, а також на непрацюючих членів профспілок - інвалідів і пенсіонерів галузі, безробітних, звільнених з підприємств галузі. Положення Угоди є обов'язковими до застосування при укладанні угод на рівні компаній, об'єднань (комбінатів), трестів, колективних і індивідуальних трудових договорів для всіх підприємств, що перебувають у сфері дії сторін, незалежно від форм власності та господарювання, а також під час розгляду трудових спорів. Мінпаливенерго, профспілки зобов'язують підприємства, що належать до сфери управління Мінпаливенерго, при укладанні колективних договорів забезпечити виконання встановлених Угодою мінімальних соціальних гарантій працівникам та їхнім сім'ям та не обмежують права трудових колективів у розширенні цих гарантій з власних джерел. Інші Підприємства вугільної промисловості при укладанні колективних договорів можуть застосовувати положення зазначеної Угоди. Враховуючи види діяльності якими займається підприємство відповідача, то на останнього безумовно поширюється сфера дії вказаної Галузевої угоди.

Порядок забезпечення паливом на побутові потреби і компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на підприємствах відповідно до Гірничого закону України, цієї Угоди, а також, (до приведення нормативно-правових актів у відповідність до Гірничого закону), чинною "Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби" від 11.05.76 та "Інструкцією про порядок компенсації працівникам і пенсіонерам підприємств вугільної промисловості, що мають право на відповідні пільги, витрат за спожиту електроенергію та газ", затвердженої наказом Мінпаливенерго та погодженої з профспілками.

Згідно із ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає доведеним факт, що позивач працював в вугільній галузі, перебував на посаді повязаній з підземними роботами, що підтверджується копією трудової книжки позивача. На відповідача розповсюджується дія Гірничого Закону.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивач звільнився 27.05.1991 року з шахти «Гірник», яка знаходилася саме в складі в/о «Селидіввугілля», що підтверджується записами трудової книжки позивача (записи №№ 3-7, а.с.8), тому саме ДП «Селидіввугілля» несе обовязок по забезпеченню позивача як пенсіонера вугіллям на побутові потреби.

Що стосується посилань представника відповідача на те, що забезпечення позивача побутовим паливом має проводити гірниче підприємство «Шахта № 40» комбінату «Красноармійськвугілля» безпідставні, оскільки після звільнення з даного підприємства 26.06.1971 р. позивач 01.07.1971 р. працевлаштувався на шахту «Гірник», з якої і був звільнений 27.05.1991 р., та про що йдеться мова в позовних вимогах.

Враховуючи вищевикладене те, що позивач працював на підприємстві відповідача за професією яка передбачає надання пільг у вигляді безоплатного вугілля, на останнього поширюються норми Гірничого Закону України та положення Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним визначити норми забезпечення позивача безоплатним вугіллям виходячи з мінімальних розмірів передбачених п. 12.10 Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України, а саме: у розмірі 5,9 тонн за 2016 рік.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213-215, 224-225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про зобовязання забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби згідно вимог діючого законодавства задовольнити.

Зобовязати ДП «Селидіввугілля» забезпечити ОСОБА_1 безоплатним вугіллям на побутові потреби за 2016 р. у кількості 5,9 т. належної якості відповідно до умов колективного договору.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Селидівський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя