АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1036/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2015/К/17 Хлистуненко О.В.
Категорія - 32 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємства «Восход» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Восход» про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку зі смертю, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до Приватного підприємства «Восход» про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку зі смертю, посилаючись на те, що її чоловік ОСОБА_4, перебуваючи в трудових відносинах з ПП «Восход», ІНФОРМАЦІЯ_1 року загинув від нещасного випадку, який трапився при виконанні трудових обов'язків. Актом розслідування нещасного випадку, за формою Н-5 від 02.04.2004 року, встановлено вину роботодавця.

Внаслідок нещасного випадку позивач залишилась без чоловіка. На день смерті чоловіка позивача вони мали від шлюбу трьох дітей, які перейшли повністю на її утримання. У зв'язку зі смертю чоловіка вона була позбавлена можливості отримувати від нього піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого подальшого життя.

Вважаючи відповідальним за смерть чоловіка підприємство відповідача, яке не забезпечило на його робочому місці небезпечних та нешкідливих умов праці, просила стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану загибеллю чоловіка, розмір якої вона визначила у 883200 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Восход» на користь ОСОБА_3 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного підприємства «Восход» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПП «Восход» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що підприємство відповідає є неналежним відповідачем по справі, оскільки моральну шкоду позивачу має відшкодувати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, що підтверджується відповідною судовою практикою.

Представник відповідача зауважує, що в діях посадових осіб ПП «Восход» не вбачається порушення посадових інструкцій, які могли призвести до загибелі ОСОБА_4, тобто відсутній склад злочину, який передбачає відповідальність за порушення посадових обов'язків.

Представник відповідача вважає, що розрахунок розміру моральної шкоди, викладений в позовній заяві є незрозумілим та не обґрунтований позивачем належним чином.

Неявка учасників процесу в судове засідання суду апеляційної інстанції, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи відхиляється колегією суддів, оскільки до клопотання не було надано доказів, які б підтверджували поважність причин розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників процесу в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4 (а.с.5).

ОСОБА_4 працював водієм автомобілю БелАЗ ПП «Восход», загальний стаж роботи - 20 років 6 місяців, у тому числі на підприємстві 1,5 місяця, за професією 11 років 10 місяців.

Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21 березня 2004 року від 02.04.2004 року ( форма Н-5) ІНФОРМАЦІЯ_1 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, на ОСОБА_4, який виконував завдання майстра на перевозку скрапу автомобілем БелАЗ, під час вантаження, здійснив наїзд автомобіль БелАЗ №817, водій якого - ОСОБА_5, не вимкнув двигун та не встановив під колеса прокатні упори.

Внаслідок нещасного випадку настала смерть ОСОБА_4

Основною причиною настання нещасного випадку визначено невиконання водієм ОСОБА_5 вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів; майстром ОСОБА_6 посадової інструкції майстра п.11; механіком ОСОБА_7 посадової інструкції механіка технологічного транспорту п.5.4 (а.с.7).

На підставі проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( форма Н-5) складено Акт №17 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 02.04.2004 р. (форма Н-1), в п.10 якого зазначено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці - ОСОБА_5 - водій БелАЗа, ПП «Восход» ; ОСОБА_6 майстер, ПП «Восход» ; ОСОБА_7 - механік, ПП «Восход» (а.с.12).

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20.10.2004 року ОСОБА_5 визнано винним за ст. 286 ч.2,75,76 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення свободи без позбавлення права керування транспортними засобами з випробуванням на один рік.

Згідно з свідоцтва про смерть актовий запис № 292, виданого відділом РАЦС Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 22.03.2004 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 42 років

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку із смертю її чоловіка.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу у зв'язку зі смертю чоловіка позивача - ОСОБА_4, який загинув в результаті нещасного випадку на виробництві.

З аналізу змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

Вказані підстави відповідальності ПП «Восход»за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_4, судом першої інстанції встановлені в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 02.04.2004 року, яким встановлена вина працівників ПП «Восход», а саме: водія ОСОБА_5, майстра ОСОБА_6 та механіка ОСОБА_7, які допустили порушення вимог своїх посадових інструкцій, що у сукупності й стало причиною нещасного випадку (а.с.7-11).

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв'язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач у зв'язку із втратою чоловіка переживає нервові потрясіння, вона залишилася одна та постійно потребує підтримки, як фізичної так і моральної, на утриманні позивача знаходяться троє дітей, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв'язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв'язків ОСОБА_3 з рідною людиною.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повному обсязі відповідають вимогам діючого цивільного законодавства та роз'ясненням, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 з подальшими змінами, у зв'язку з чим доводи відповідача щодо невстановлення судом першої інстанції підстав відшкодування моральної шкоди з боку відповідача на користь позивача, зокрема й факту її заподіяння, є необґрунтованими.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - дружині померлого, а доводи представника відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що вина підприємства у смерті ОСОБА_4 відсутня, оскільки відповідно до акту розслідування винною особою є працівники їх підприємства.

Так, відповідно до п. 4 Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 02.04.2004 року основною причиною настання нещасного випадку визначено невиконання водієм ОСОБА_5 вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів; майстром ОСОБА_6 посадової інструкції майстра п.11; механіком ОСОБА_7 посадової інструкції механіка технологічного транспорту п.5.4 (а.с.7).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що смерть ОСОБА_8 настала, у тому числі, з вини ПП «Восход», оскільки до нещасного випадку призвели дії (чи бездіяльність) працівників підприємства, що не знімає з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що підприємство відповідача є неналежним відповідачем по справі, оскільки моральну шкоду позивачу має відшкодувати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, що підтверджується відповідною судовою практикою.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім'ї зазначеним Законом не передбачена.

Отже, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї. Такі відносини регулюються статтею 1167, частиною другою статті 1168 ЦК України, оскільки моральна шкода дружині загиблого заподіяна за умови, що в трудових відносинах із відповідачем знаходився її чоловік, а для неї таке заподіяння є позадоговірним правовідношенням.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що в діях посадових осіб ПП «Восход» не вбачається порушення посадових інструкцій, які могли призвести до загибелі ОСОБА_4, тобто відсутній склад злочину, який передбачає відповідальність за порушення посадових обов'язків, оскільки вина працівників ПП «Восход» встановлена Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 02.04.2004 року.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок розміру моральної шкоди, викладений в позовній заяві є незрозумілим та не обґрунтований позивачем належним чином, оскільки в даному випаду позивач визначилась з розміром моральної шкоди, яка завдана їй загибеллю чоловіка та просила суд стягнути цю суму, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди тим, що вона втратила свого чоловіка, відчуває страждання через неможливість спілкуватися з чоловіком, залишилась без його підтримки.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємства «Восход» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: