Справа № 653/2832/17
Провадження № 2/653/1049/17
РІШЕННЯ

іменем України

"01" листопада 2017 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Венглєвської Н.Б.,

секретарі - Копєйко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Генічеська державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_1, звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_4, третя особа: Генічеська державна нотаріальна контора про тлумачення заповіту.

В обґрунтування позовних вимог позивача, його представник зазначила, що 21 лютого 2005 року помер ОСОБА_5, який за життя 13 квітня 2004 року склав заповіт, згідно якого заповів належне йому майно державний акт на право приватної власності на землю ХС №019909 онукові ОСОБА_2 Коли позивач, звернувся із заявою до державного нотаріуса, яка реєструвала спадкову справу №397 за 2005 рік, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після померлого ОСОБА_5 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, так як в заповіті вказано спадкодавець заповів «… державний акт на право власності на землю ХС №019909», тобто, як вважає нотаріус заповідалися не земельні ділянки, а документ, який підтверджує право власності на вказані земельні ділянки. Виходячи зі справжньої волі спадкодавця, визначеної у заповіті, просила здійснити тлумачення зазначеного заповіту, щодо складу спадкового майна, охопленого ним та розтлумачити яке саме майно заповів ОСОБА_5 ОСОБА_2

ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги з підстав вказаних у позові. Просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Генічеського району Херсонської області в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Надіслала до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_2

Третя особа в судове засідання не зявилась, не повідомивши суд про причини неявки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про смерть, серії 1-ЖС №001168 від 23.02.2005 року, виданого виконкомом Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, ОСОБА_5 помер 21 лютого 2005 року.

Відповідно до заповіту від 13 квітня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №209, посвідченого секретарем Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_5 заповів державний акт на право приватної власності на землю ХС №019909 онуку ОСОБА_2

З державного акта на право приватної власності на землю ХС №019909 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 мав право приватної власності на земельну ділянку площею 7.84 га., що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Генічеського району Херсонської області.

З огляду на викладене вбачається, що до складу спадщини померлого ввійшла вказана вище земельна ділянка.

Між тим, у заповіті сформовано загальні не ідентифіковані відомості про спадкове майно, і не йдеться конкретно про право на земельну частку (пай) або земельну ділянку.

Суд приходить до висновку, що в даному випадку існує неоднозначність у питанні наявності спадкових прав Позивача щодо земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно зі ст.. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлого ОСОБА_5, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що заповітом від 13.04.2004 року померлий заповів позивачеві державний акт на право власності на землю ХС №019909 - документ, який підтверджує право власності на вказані земельні ділянки, а не земельні ділянки.

За змістом ст.. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини спадкоємцями.

У разі спору тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.. 213 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.. 213 ЦК україни зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін правочину суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з аналізу положень норм ст.ст.213 та 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

При цьому ч.2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5, складаючи заповіт на користь ОСОБА_2, станом на 13 квітня 2004 року мав право на земельну ділянку, розміром 7.84 га., що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Відповідно до ст.. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, якій можуть йому належати в майбутньому.

Тому суд вважає, що даний заповіт дійсно викликає питання у спадкоємця і має суперечливий характер щодо складу спадкового майна, яке підлягає успадкуванню, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне уточнити його зміст (здійснити його тлумачення).

Отже, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заповіт, посвідчений 13 квітня 2004 року секретарем Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за №209, складений ОСОБА_5, який помер 21 лютого 2005 року, слід тлумачити як виявлення його волі заповісти ОСОБА_2 належну йому на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ХС №019909, земельну ділянку, площею 7.84 га., що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Генічеського району Херсонської області.

При цьому, суд розцінює заповіт ОСОБА_5, як документ, який надає право Позивачу претендувати на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 7.84 га., що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради Генічеського району Херсонської області, на яку спадкодавець мав право власності згідно державного акту на право приватної власності на землю ХС №019909.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_5, складаючи заповіт, самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, що в разі його смерті позивач успадкує не державний акт на право приватної власності на землю, а саме земельну ділянку, на яку він мав право власності згідно вказаного державного акту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 210, 212-215 ЦПК України, ст.. 213, 1233, 1256 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Розтлумачити зміст заповіту кладеного ОСОБА_5, посвідченого 13 квітня 2004 року секретарем Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 209, таким чином, що ОСОБА_5 заповів на користь свого онука ОСОБА_2 дві земельні ділянки, загальною площею 7.84 га /кадастровий номер :01:216:0066, площею 1.40 га., кадастровий номер :01:241:0023, площею 6.44 га/ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Генічеського району Херсонської області, та належні йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №019909 від 14.11.2003 року, що виданий на підставі розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області №299/03 від 03.07.2003 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, відповідно до ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Н.Б. Венглєвська