Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

Писаної Т.О., МостовоїГ.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення наданих коштів за договором позики в порядку регресу в сумі 523 376 грн 61 коп. та судового збору.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що 11 липня 2014 року ПАТ «Полікомбанк» списав з її поточного рахунку грошові кошти в рахунок погашення заборгованості в сумі 523 376 грн 61 коп. У зв'язку з тим, що між нею та ПАТ «Полікомбанк» був укладений договір застави № 384, згідно з яким вона передала в заставу належні їй майнові права, що випливає з банківського вкладу «Строковий» під забезпечення своєчасного виконання зобов'язань фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 за кредитним договором від 25 липня 2012 року № 383 в сумі 500 тис. грн терміном до 10 липня 2014 року зі сплатою 21,5 % річних.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_4 з травня 2014 року перестав виконувати умови кредитного договору, вказані кошти були списані з її поточного рахунку, які вона після погашення кредитних зобов'язань просила стягнути з відповідача в порядку регресу.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23 грудня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в порядку регресу в сумі 523 376 грн 61 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Установлено, що 05 липня 2012 року між ОСОБА_3 (вкладник) та ПАТ «Полікомбанк» укладений договір банківського вкладу «Строковий», згідно з яким сума вкладу становить 700 тис. грн, процентна ставка за вкладом - 17,5 % річних, строк повернення - 05 липня 2013 року.

02 липня 2013 року між ОСОБА_3 (вкладник) та ПАТ «Полікомбанк» укладена додаткова угода до договору банківського вкладу «Строковий» від 05 липня 2012 року, згідно з якою строк повернення вкладу - 10 липня 2014 року.

25 липня 2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ПАТ «Полікомбанк» укладений кредитний договір на суму 500 тис. грн зі сплатою 20,5 % річних за користування кредитними коштами, строк повернення кредиту - 02 липня 2013 року.

02 липня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ПАТ «Полікомбанк» укладена додаткова угода до кредитного договору від 25 липня 2012 року, згідно з якою плата за користування кредитом становить 21,5 % річних, дата погашення кредиту - 08 липня 2014 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 25 липня 2012 року між ОСОБА_3 (заставодавець) та ПАТ «Полікомбанк» укладений договір застави, згідно з яким ОСОБА_3 передала банківській установі в заставу належні їй майнові права, що випливають із договору банківського вкладу «Строковий» від 05 липня 2012 року, а саме право вимоги повернення частини вкладу в сумі 550 тис. грн.

02 липня 2013 року між ОСОБА_3 (заставодавець) та ПАТ «Полікомбанк» укладена додаткова угода до договору застави від 25 липня 2012 року, згідно з якою сторони погодили, що датою повернення кредиту є 08 липня 2014 року.

11 липня 2014 року ПАТ «Полікомбанк», з урахуванням положень п. 3.1 договору застави від 25 липня 2012 року, здійснив списання з поточного рахунку ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 523 376 грн 61 коп. (тіло кредиту - 500 тис. грн, проценти - 23 376 грн 61 коп.) у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 25 липня 2012 року з внесеними змінами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що ОСОБА_3 виконала кредитні зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 і до неї перейшли права кредитора у цьому зобов'язанні.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави

Статтею 589 ЦК України передбачено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 590 ЦК України).

Відповідно до повідомлення ПАТ «Полікомбанк» від 11 липня 2014 року банком списано з поточного рахунку ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок погашеної заборгованості за простроченим кредитом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в розмірі 500 тис. грн, за простроченими відсотками за липень-травень 2014 року в розмірі 22 650 грн 59 коп., за простроченим кредитом за липень 2014 року в розмірі 726 грн 02 коп., на загальну суму 523 376 грн 61 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Згідно з ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 виконала кредитні зобов'язання ОСОБА_4, до неї перейшли права кредитора у цьому зобов'язанні.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави); застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду; заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель) - ст. ст. 572, 574, 583 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що позивач не є боржником за забезпеченим заставою зобов'язанням, а виступив майновим поручителем та виконав забезпечене заставою зобов'язання.

Із змісту правових норм, які регулюють правовідносини майнової поруки, а саме: ст. 583 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. 11 Закону України «Про іпотеку», вбачається, що заставодавцем може бути не лише боржник за забезпеченим заставою зобов'язанням, а й третя особа (майновий поручитель). Відповідно, до майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобов'язання, переходять усі права кредитора за цим зобов'язанням.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Таким чином, у разі задоволення вимог іпотекодержателя майновим поручителем за рахунок предмета іпотеки відносини між іпотекодержателем, який є кредитором, та іпотекодавцем припиняються, а в майнового поручителя при цьому виникає право регресу до боржника, отже, права кредитора за основним зобов'язанням набуває майновий поручитель. Ця норма узгоджується із п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.О. Писана Г.І. Мостова