АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

21 листопада 2017 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Кирилюк Г.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року,

в с т а н о в и в:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення збитків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 297 ЦПК України, оскільки не надано доказів сплати судового збору, який враховуючи вимоги пп.1, 2, 6 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 2 112, 00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а також інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.08.2017 року № 93-1517/0/4-17.

Вказані доводи ОСОБА_2 підлягають відхиленою з огляду на таке.

Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17т зроблено наступний правовий висновок.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством і встановлює певні особливості судового захисту прав споживачів, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними до положень статті п'ятої Закону № 3674-VI, оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб'єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об'єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій. У цьому Законі не йдеться про звільнення споживачів від оплати судового збору загалом за подання до суду будь-якої інстанції будь-якого з об'єктів справляння судового збору.

Разом з тим застосовувати частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обов'язково слід у системному зв'язку з нормами статей 1 - 6 Закону № 3674-VI, тобто враховуючи характеристику об'єкта справляння судового збору та з урахуванням правил врегулювання темпоральної колізії, зокрема правила відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше.

Як уже зазначалося вище, статті 3 і 4 Закону № 3674-VI визначають, що об'єктом справляння судового збору є процесуальний документ - позовна заява, інша заява, апеляційна, касаційна скарги, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України тощо. Розмір ставки судового збору так само залежить передусім від об'єкта справляння судового збору.

Аналізуючи норму частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у її системному зв'язку з положеннями статей 1 - 6 Закону № 3674-VI, зокрема статті п'ятої зазначеного закону в редакції Закону № 484-VIII, слід дійти до висновку, що споживач, право якого порушене і який у зв'язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону № 3674-VI, звільняється від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції, та має обов'язок щодо сплати судового збору при вчинені відповідних дій у всіх інших судових інстанціях та у Верховному Суді України.

Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог встановлених статтею 295 ЦПК України, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для усунення недоліків - надання квитанції про сплату судового збору в сумі 2 112,00 грн. (розрахунковий рахунок: 0010, код за ; Банк одержувач ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО банку: 820019) в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Оригінал квитанції про сплату судового збору необхідно надати до Апеляційного суду м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.297 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року - залишити без руху.

Надати ОСОБА_2 строк для усунення недоліків - сплати судового збору тривалістю 5 днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Попередити, що у випадку не виконання вимог ухвали суду у визначений строк скарга буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

Спрва №761/8558/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/12351/2017

Головуючий у суді першої інстанції: СавицькийО.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.