Справа № 527/2137/16-ц
провадження 2/527/58/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Марущак Р.М.

при секретарі - Самородовій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» 18.10.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 15227 грн. 19 коп. та понесені судові витрати - 1378 грн.

Свої вимоги мотивував наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 17.01.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_1 не виконує.

Станом на 30.09.2016 року його заборгованість перед банком складає 15227,19 грн., з яких:

- 322,01 грн. - заборгованість за кредитом;

- 10303,89 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 3400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 701,30 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_1 13.12.2016 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору від 17.01.2011 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі його заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, недійсним. Мотивував тим, що договір з банком було уклав у неповнолітньому віці, а тому це потребувало згоди його батьків. Вони її не надавали.

У судове засідання представник позивача не з'явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві на адресу суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_1, його представник - адвокат Хромих Е.В. у останнє судове засідання не з'явилися. Направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» прохали відмовити, зустрічний позов задовольнити.

У судовому засіданні, що відбувалося раніше, ОСОБА_1 пояснив, що він в 2011 році навчався в м. Хоролі у Центрі професійної підготовки на тракториста - машиніста та слюсаря з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування. Всією групою пішли до відділення «Приватбанку» , де отримали картки «Юніор» з кредитним лімітом 400 грн.. Вказану суму він зняв і витратив на свої потреби. Батьків про це не повідомляв, у відділенні банку їх згоди на отримання ним кредитної картки не вимагали. На той час йому було 16 років. Самостійних доходів він не мав, перебував на утриманні своїх батьків. Віднісся до цього легковажно. З тих коштів, що йому присилали батьки для проживання поступово вніс на картку 400 грн. і вважав, що борг погасив. Про його існування дізнався лише з позову, який отримав з суду. Не пам»ятає, чи роз»яснювали йому у відділенні банку порядок внесення платежів по кредитній картці.

Представник відповідача Хромих Е.В. у засіданні, що відбувалося раніше, звертав увагу суду, що на час отримання кредиту ОСОБА_1 мав неповну цивільну дієздатність, а тому, відповідно до норм чинного законодавства, правочин, пов»язаний з укладенням кредитного договору, мав право вчиняти лише за згодою батьків. Оскільки така згода не надавалася, договір має бути визнаний недійсним, як такий , що не відповідає закону.

Треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у судовому засіданні в задоволенні первинного позову прохали відмовити. Пояснили, що є батьками ОСОБА_1. Про те, що син під час навчання уклав кредитний договір дізналися лише при отриманні позову ПАТ КБ «Приватбанк» з суду, до цього жодного повідомлення про наявність заборгованості по кредиту на їхню домашню адресу не надходило. Дозволу на укладення кредитного договору вони не надавали.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне.

Відповідно до договору б/н від 17.01.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, датованою 17.01.2011 року.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. За умовами договору ОСОБА_1 щомісяця мав сплачувати 7% відсотків від суми заборгованості, але не менше 50 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання порушив - не вносив платежі у визначені строки та у повному обсязі. Станом на 30.09.2016 року його заборгованість перед банком, за розрахунком позивача, складає 15227,19 грн., з яких:

- 322,01 грн. - заборгованість за кредитом;

- 10303,89 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 3400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 701,30 грн. - штраф (процентна складова).

Отримання кредиту в сумі 400 грн. визнано відповідачем, тому вказана обставина доведенню не підлягає. При цьому слід зауважити, що розрахунок заборгованості за договором, наданий позивачем, охоплює період , починаючи з 12.03.2013 року по 30.09.2016 року, що не дає суду можливості відстежити отримані відповідачем кошти, адже кредитні відносини (надання коштів, платежі в погашення боргу) з 17.01.2011 року по 12.03.2013 року у ньому не відображено.

Разом з цим підтверджено документально , що станом на 17.01.2011 року ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, мав повних 16 років, навчався у Міжрегіональному Центрі професійної підготовки у м. Хорол Полтавської області, самостійних доходів не мав. Утримувався за рахунок своїх батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Останні заперечували в засіданні, що надавали згоду на укладення неповнолітнім сином кредитного договору і що були обізнані з укладенням такого договору.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлені договором строки.

За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг (надалі Умов), позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевиплати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник на вимогу банку зобов'язаний виконати обов'язки з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту).

В пункті 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні клієнтом строку платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦК України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.31 ЦК України часткову цивільну дієздатність має фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років.

Вона має право:

1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини.

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

За приписом ст. 32 ЦК неповну цивільну дієздатність мають фізичної особи у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Ч.1 названої статті встановлено, що крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку).

Згідно ч.2 ст. 32 ЦК неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Ч.4 ст. 32 ЦК визначено, що згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування (частина четверта статті 32 в редакції Закону № 3201-IV від 15.12.2005 - в редакції чинній на час виникнення правовідносин по кредитуванню)

Суд дійшов висновку, що укладений неповнолітнім ОСОБА_1 правочин за своєю природою не відноситься до дрібних побутових і не є договором банківського вкладу (рахунку), визначення якого дано в ч.1 ст. 1066 ЦК України, тому позичальник, уклавши кредитний договір самостійно, вийшов за межі своєї цивільної дієздатності.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в ст. 203 ЦК України. Ч.2 названої статті визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Встановивши, що позичальник ОСОБА_1 уклав кредитний договір із ПАТ КБ «Приватбанк» у віці 16 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч.2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним.

Будь-яких доказів протилежного, заперечення на позов ПАТ КБ «Приватбанк» не надав.

З огляду на викладене, зустрічний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні первісного позову слід відмовити.

За приписом частини першої ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отримані кошти в сумі 400 грн. відповідач банку сплатив, інших юридичних наслідків недійсний правочин не створив (сплату процентів, пені, штрафів і ін.)..

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. , вказана сума підлягає стягненню з банку-позивача на його користь.

Керуючись ст.ст. 30-32, 203, 205, 526, 530, 610, 1049,1054 ЦК України, ст. 10,11,30,60, 88, 212-215 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір від 17.01.2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі заяви від 17.01.2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого судового збору 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Р. М. Марущак