У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

29.11.2017 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та стороні позивача Худлівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Худлівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності за набувальною давністю, згідно з якою просить визнати за нею ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: с. Анталовці, вул. Перемоги, будинок 31, Ужгородського району Закарпатської області.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільний справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ЦПК України позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст. 119 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Вказана позовна заява не відповідає вимогам п. п. 3, 5, 6 ч. 2, ч. 4 ст. 119 ЦПК України, згідно з якими повинна містити: зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

З позовної заяви встановлено, що така не відповідає вищезазначеним вимогам, оскільки у ній не викладені підстави та обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, тобто ті юридичні факти, на основі яких базуються вимоги до відповідача, так як не зазначено обґрунтування права вимоги позивача відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, а також спосіб захисту порушених, на її думку, прав.

Зокрема, як вбачається з долучених до позову матеріалів та як вказує позивач, відповідач ОСОБА_2 є власником будинку, що розташований за адресою: с. Анталовці, вул. Перемоги, будинок 31, Ужгородського району Закарпатської області. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підставою виникнення права власності на вищевказаний будинок у ОСОБА_2 є дублікат свідоцтва про право на спадщину, що виданий 15.07.2014 року державним нотаріусом. Також відповідачу належить на праві приватної власності земельна ділянка за даною адресою, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У позовній заяві позивач, посилаючись на обставини щодо фактичного володіння нею спірного будинку більше десяти років, і, вважає, що за нею можливо визнати право власності на підставі ст. 344 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, зміст позовної заяви свідчить про те, що позивачем не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права та саме позивача порушені, якими діями відповідача порушені права позивача, а також за яких обставин та чим саме передбачений такий спосіб захисту її прав та інтересів, враховуючи, що положеннями ст. 344 ЦК України встановлено набуття права власності за набувальною давністю за наявності певних ознак: безперервність та добросовісність, що в свою чергу передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили таке володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння таким майном.

Крім того, позивач, посилаючись на відповідну норму, як підставу набуття нею права власності на нерухоме майно, у свою чергу не визначає підстав припинення права власності відповідача на відповідне майно та не посилається на докази у підтвердження викладеного.

Таким чином, у змісті позовної заяви не є викладеними обставини у чому саме полягає порушення прав позивача і всупереч яким нормативним актам та з якими правовими наслідками. Позивачем не викладене обґрунтування права вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав позивача, враховуючи, що ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст. 4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Водночас згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з наведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які саме її права, свободи чи інтереси були порушені, якими діями відповідача порушенні останні, чим визначений спосіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на правові підстави, а також на докази у підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно з розясненнями, наданими у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У звязку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Враховуючи наведене вважаю, що до даної позовної заяви слід застосувати правила ч. 1 ст. 121 ЦПК України та залишити її без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 121 ч. 1 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та стороні позивача Худлівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності за набувальною давністю залишити без руху.

Повідомити позивачу про необхідність усунення недоліків заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку, якщо недоліки не будуть усунені в зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_3