Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/214/17
Провадження № 2/494/205/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2017 р. м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді Лебединського С.Й.,
За участю секретаря судових засідань Барильькій А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення заборгованості по аліментам та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька»
ОСОБА_2, звернувшись до суду 07 березня 2017 р. із даним позовом просила:
- стягнути з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1 заборгованість по аліментам в розмірі 18 740 гривень29 коп. на її користь на утримання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3;
- дозволити тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, Республіки Білорусь, неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_1 у період з 25 березня 2017 р. по 25 квітня 2017 р. у її супроводі як матері.
У судове засідання позивач не з`явилась, була повідомлена належним чином, але подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на своїх вимогах наполягала на підставах викладених у позові, просила задовольнити. Також позивач не заперечувала проти винесення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
За згодою позивача суд приймає рішення у заочному розгляді згідно до положень ст.ст.224-226 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, на підставі наданих суду доказів і доведення їхньої переконливості, суд дійшов до наступного.
Позивач ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 04 листопада 2005 року по 27 квітня 2015 р.
Від шлюбу з відповідачем є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5
На протязі 2014 та початку 2015 року відповідач безпричинно, в залежності від його настрою, став постійно влаштовувати в родині сварки, що робив на очах малолітніх дітей.
В січні 2015 року відповідач за їхнім спільним місцем мешкання, в присутності дітей, в черговий раз влаштував сварку, нецензурно лаявся, погрожував розправою, через що його було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення насильства в сім'ї.
27 квітня 2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами по справі було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем.
З квітня 2015 року відповідач коштів на утримання дітей не надавав, через позивач була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
10 листопада 2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси з ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частині зі всіх видів заробітку на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на користь ОСОБА_7, починаючи стягувати з 08.10.2015 року до досягнення дітьми повноліття.
Згідно із ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягненн я. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує . Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості . Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.
Відповідно до ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання . Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час . Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст.199 СК України, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом.
ОСОБА_4, був влаштований до навчального закладу, де отримував середню освіту в Одеській спеціалізованій школі №40.
Відповідно до доданої до позову копії характеристики ОСОБА_4, виданої керівництвом Одеської спеціалізованої школи №40 батько дитини на протязі 2015-2016 навчального року жодного разу не з'явився в школі, що свідчить про не участь відповідача в процесі навчання сина та відсутність інтересу до його освіти.
На час розгляду справи ОСОБА_4 навчається в другому класі Одеської загальноосвітньої школи №12.
Відповідно до доданої до позову копії характеристики ОСОБА_4, виданої керівництвом Одеської загальноосвітньої школи №12 батько дитини на протязі 2017 навчального року жодного разу не з'явився в школі, що знов таки свідчить про не участь відповідача в процесі навчання сина та відсутність інтересу до його освіти.
З часу розірвання шлюбу, протягом вже майже двох років, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає, не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується із ними та не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, освіти. Тобто на протязі тривалого часу відповідач своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати, утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.
Отже з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає, однак при цьому відповідач безпідставно створює перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Як встановлено судом відповідач, відмовляється надати, у передбаченому законодавством України порядку, дозвіл на тимчасовий виїзд дітей для відпочинку за межами України у супроводі матері, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дітей.
09 листопада 2016 р. позивач уклала шлюб з громадянином Російської Федерації ОСОБА_8, про що відділом РАЦС Павловського району ГУ РАЦС Нижегородської області РФ зроблено запис №551, та 09.11.2016 року видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу НОМЕР_3.
Як встановлено судом між чоловіком позивача - ОСОБА_8 та дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, склалися дуже гарні відносини, діти називають його батьком, постійно говорять, що сумують за ним, на відміну від відносин з рідним батьком, яким вони за час нашого сумісного проживання були залякані, через що навіть бояться залишатися з ним на одинці, та навіть згадувати про нього в голос.
Також, судом було встановлено, що ОСОБА_8, турбується про позивача та її дітей, спілкується з нею та з дітьми телефоном, скайпом, протягом 2016-2017 років утримує її та дітей - кожного місяця вони отримують грошові перекази.
Як зазначає позивач в період шкільних канікул з 25.03.2017 року по 25.04.2017 року вона з дітьми маємо намір здійснити подорож в гості до свого чоловіка до м. Нижнього Новгороду, РФ.
Суд погоджується із думкою позивача, що така подорож, крім гостювання та відвідування дітьми чоловіка, якого вони вважають своїм батьком та за яким, за їх висловлюваннями - сумують, матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дітей, сприятиме розширенню їх світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дітей як особистостей, фізично та морально зміцнить їх, пристосує до комунікабельності, вивченню мов, розширить їх кругозір.
Разом із тим, позивач декілька разів зверталась в усній формі та в телефонних розмовах до відповідача з проханням оформити за її кошти в нотаріальній конторі та надати їй дозвіл на виїзд дітей за кордон на відпочинок до РФ (через Республіку Білорусь) на період наступних шкільних канікул з 25.03.2017 року по 25.04.2017 року у моєму супроводі, однак відповідач не надає згоди на цей тимчасовий виїзд дітей за межі України та відмовляється таку згоду оформлювати у нотаріуса.
Ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України, і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 р., постановою КМУ від 27 січня 1995 р. №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. №231.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМУ від 27 січня 1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі матері).
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст..155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Враховуючи вищенаведене, оскільки діти знаходяться на утриманні позивача, авідповідач ухиляється від утримання дітей та не приймає участі у їх вихованні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення заборгованості по аліментам та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька» - задовольнити.
Дозволити тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, Республіки Білорусь, неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_1, у період з 25.03.2017 року по 25.04.2017 року, у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт громадянина України НОМЕР_4, виданий 08.02.2017 року, дійсний до 08.02.2027 р.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом що його ухвалив, за заявою відповідача поданою протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-ти днів з дня його проголошення через Березівський районний суд Одеської області до Апеляційного суду Одеської області, а особами які не були під час проголошення у той же з дня отримання копії рішення суду.

Суддя ________________________________________________-