Ухвала іменем україни 15 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Мостової Г.І., суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, третя особа - ОСОБА_5, про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та зобов'язання вчинити дії, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 червня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0307 у с. Великий Кучурів Сторожинецького району. У квітні

2014 року на дорозі загального користування, якою вона користувалася для під'їзду до своєї земельної ділянки, ОСОБА_4 висипав гравій, встановив контейнер, бетонний фундамент під огорожу та металеві стовпчики, чим обмежив заїзд до її земельної ділянки.

Зазначала, що вона зверталася до Великокучурівської сільської ради та до Державної інспекції сільського господарства стосовно неправомірних дій ОСОБА_4, однак їй повідомлено, що рішенням Великокучурівської сільської ради від 23 вересня 2009 року № 108-25/09 ОСОБА_6 було змінено конфігурацію його земельної ділянки площею 0,1487 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зміщено просторові координати та приватизовано сегмент земель загального користування, і у власність ОСОБА_6 перейшла дорога.

Беручи до уваги зазначене та з урахуванням уточнень позовних вимог просила визнати незаконним та скасувати рішення Великокучурівської сільської ради від 23 вересня 2009 року № 108-25/09, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 березня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_4, та зобов'язати

ОСОБА_4 усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0325 га, дороги (стежки) в с. Великий Кучурів Сторожинецького району шляхом демонтажу встановленого бетонного цоколю та з'єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ. В-Г, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, звільнити заїзд (дорогу) площею 0,0325 га до її земельної ділянки площею 0,0307 га від встановленого контейнера (металевого вагончика), будівельних матеріалів (гравію).

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 23 вересня 2009 року № 108-25/09.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 березня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,0307 га, шляхом демонтажу встановленого бетонного цоколю та з'єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ. В-Г, згідно з державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_2 та шляхом звільнення заїзду до вказаної земельної ділянки, від встановленого контейнера (металевого вагончика) і будівельних матеріалів (гравію).

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 09 червня 2016 року рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішення апеляційного суду Чернівецької області від

20 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 13 678 грн (5 410 грн - витрати, пов'язані з проведенням судової земельно-технічної експертизи, та 8 268 грн - витрати, пов'язані з наданням правової допомоги).

У касаційних скаргах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 червня 2016 року та залишити в силі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від

11 березня 2016 року; скасувати додаткове рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 липня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем була приватизована частина земель загального користування, чим загороджено проїзд до належної ОСОБА_3 земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності позовних вимог щодо приватизації відповідачем частини земель загального користування.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що витрати за проведення судової експертизи та витрати на правову допомогу підлягають стягненню з ОСОБА_3 на підставі ст. 88 ЦПК України, зокрема у зв'язку з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником двох земельних ділянок в

с. Великий Кучурів Сторожинецького району, а саме: земельної ділянки площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, кадастровий № НОМЕР_3, та суміжної земельної ділянки площею 0,0307 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № НОМЕР_7, яка по поворотних точках від № 5 літ «Д» до № 6 літ. «Е», на відстані протяжністю 7,53 м, межує із землями сільської ради. Крім вказаної межі, всі інші межі є замкнутими, тобто доступ до цієї земельної ділянки, крім вказаної межі, обмежений землями інших власників.

Власником сусідньої земельної ділянки площею 0,2487 га був

ОСОБА_5, який за договором купівлі-продажу земельної ділянки від

18 червня 2007 року продав частину належної йому земельної ділянки площею 0,1487 га, кадастровий НОМЕР_4, ОСОБА_4 При цьому як земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,1487 га, кадастровий

№ НОМЕР_5, від точки 3 літ. «В» до точки 4 літ. «Г», так і земельна ділянка ОСОБА_5 площею 0,1000 га, кадастровий

№ НОМЕР_6, від точки № 3 літ. «В» до точки № 4 літ. «Г», межують із землями сільської ради, які визначені як стежка.

Рішенням Великокучурівської сільської ради від 23 вересня 2009 року № 108-25 було змінено конфігурацію земельної ділянки, належної

ОСОБА_4, площею 0,1487 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8 від 14 вересня 2007 року, анульовано обмінний файл на землеволодіння та дозволено виготовити новий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1487 га, при цьому змінено кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,1487 га.

Як вбачається із технічної документації по виготовленню державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4, яка виготовлялась на виконання оскаржуваного рішення сільської ради, земельна ділянка відповідача вже не передбачає межування із землями сільської ради в тій частині, яка була визначена раніше, що також підтверджується і оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 березня 2012 року.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від

25 вересня 2015 року № 15032 земля сільської ради у вигляді стежки, яка межувала із земельною ділянкою ОСОБА_4 по межі від «В» до «Г», і ця ж земельна ділянка, яка межувала із земельною ділянкою ОСОБА_3 по межі від «В» до «Г», дійсно існувала до прийняття оскаржуваного рішення сільської ради. Після прийняття оскаржуваного рішення та вироблення технічної документації по виготовленню державних актів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земля сільської ради у вигляді дороги (стежки), яка б межувала із земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перестала існувати. При цьому земельна ділянка ОСОБА_3 відділена від земельної ділянки ОСОБА_4 металевими стовпцями по бетонному цоколю, тобто огорожею, і використовується для складування будівельних матеріалів та розміщення металевого вагончика і у ОСОБА_3 відсутня можливість заїзду чи проходу на свою земельну ділянку безпосередньо з дороги. Земельна ділянка, яка значилась землями сільської ради (стежка) у даний час перебуває в меншій своїй частині у власності ОСОБА_7, а в більшій своїй площі - у власності ОСОБА_4

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст. 83 ЗК України, в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваного рішення, було передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, судом апеляційної інстанції було правильно враховано зазначені вище положення закону та з урахуванням встановлених у справі обставин існування спірної дороги загального користування, яка слугувала в якості під'їзду до земельної ділянки ОСОБА_3, а також даних висновку проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи щодо фактичної ліквідації вказаної дороги у зв'язку зі зміною конфігурації земельної ділянки ОСОБА_4, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та усунення ОСОБА_3 порушень права на проїзд до своєї земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив лише із того, що висновок судової земельно-технічної експертизи від 25 вересня 2015 року № 15032 є неналежним доказом, оскільки не є результатом досліджень експерта, відображених в мотивувальній частині експертизи, а в судовому засідання судовий експерт не міг пояснити причини вказаних розбіжностей.

Водночас судом не було враховано положення ст. 150 ЦПК України, а саме: якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Судом апеляційної інстанції додаткової чи повторної експертизи призначено не було, а тому висновок суду про те, що відповідачем не було приватизовано частину земель загального користування, є таким, що ґрунтується на припущеннях, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, надав вмотивовану оцінку наявним в матеріалах справи доказам та дійшов обґрунтовано висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Крім того, враховуючи, що оскаржуване додаткове рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 липня 2016 року ухвалене на підставі обставин, встановлених скасованим рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 09 червня 2016 року, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування і додаткового рішення. При цьому, враховуючи, що судом першої інстанції, рішення якого залишене в силі, здійснено розподіл судових витрат, відсутні правові підстави для їх зміни відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 червня

2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 липня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович