УхвалА

іменем україни

9 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 23 листопада 2001 року вона працювала на посаді палатної медичної сестри в комунальній установі Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» (далі - КУТОР «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій»).

Зазначала, що 25 жовтня 2015 року вона була обрана депутатом Кременецької міської ради Тернопільської області. 1 березня 2016 року вона була звільнена із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Указувала, що наказ № 35 від 8 лютого 2016 року та наказ № 54 від 26 лютого 2016 року «Про звільнення ОСОБА_4 з роботи за прогул згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29 лютого 2016 року» є незаконними, оскільки, будучи депутатом міської ради та секретарем першого і другого пленарних засідань третьої сесії сьомого скликання Кременецької міської ради Тернопільської області 24 грудня 2015 року перебувала на сесії міської ради. Про її відсутність на робочому місці на час сесії вона повідомила головного лікаря, написавши заяву на його ім'я із проханням надати їй можливість взяти участь у даній сесії, яка була задоволена. Крім того, відповідачем пропущений строк для застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді прогулу та не дотримано процедури притягнення її до відповідальності. Також відсутня попередня згода профспілки на її звільнення із займаної посади. Наказ про звільнення підписаний головним лікарем під час його перебування на лікарняному. Зазначала, що відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїм дітям на життя. Указаними незаконними діями відповідача їй завдана моральна шкода.

Ураховуючи викладене, та збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд скасувати накази № 35 від 8 лютого 2016 року та № 54 від 26 лютого 2016 року «Про звільнення ОСОБА_4 з роботи за прогул згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29 лютого 2016 року», поновити її на посаді медичної сестри в КУТОР «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 березня 2016 року до дня поновлення на роботі та моральну шкоду в розмірі 60 тис. грн.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено. Скасовано накази № 35 від 8 лютого 2016 року та № 54 від 26 лютого 2016 року «Про звільнення ОСОБА_4 з роботи за прогул згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29 лютого 2016 року. Поновлено ОСОБА_4 на посаді палатної медсестри КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» з 29 лютого 2016 року. Стягнуто з КУТОР «Кременецького обласного комунального дитячого психоневрологічного санаторію» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26 526 грн 18 коп. та 3 тис грн. на відшкодування моральної шкоди, а разом - 29 526 грн 18 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_4 та поновлюючи останню на роботі, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 148, 235, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дійшов до правильного висновку про те, що звільнення позивачки з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору, отриманого на виконання положень ст. 43 КЗпП України, достатньо, добре аргументоване, містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_4 та посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Зазначена висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 1 липня 2015 року № 6-703цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що позивачка не вчинила прогулу без поважних причин.

При поновленні на роботі ОСОБА_4 суди вірно обчислили середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу, що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник В.І. Журавель С.П. Штелик