Справа № 495/538/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

09 листопада 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Заверюхи В.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Білгороді-Дністровському, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Сергіївської селищної ради про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

26.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, Сергіївської селищної ради просить суд:

- визнати недійсним заповіт, посвідчений 07.06.2013 року керуючим справами виконавчого комітету Сергіївської селищної ради ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №86, згідно якого ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, міста Білгород-Дністровський Одеської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_6, яка померла 17 листопада 2015 року є його рідною сестрою.

З 1986 році ОСОБА_6 хворіла на психічну хворобу - інволюційний параноїд, у звязку із чим остання знаходилася на стаціонарному лікуванні в Одеській обласній психіатричній лікарні з 31.05.1994 року по 05.07.1994 рік. Періодично ОСОБА_6 продовжувала лікування, так як її психічний стан здоровя погіршувався, вона не могла самостійно здійснювати свої права і виконувати обовязки по забезпеченню немайнових і майнових прав і була необхідність у встановленні опіки.

Позивач також зазначає, що 17.05.1999 року він звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_6 недієздатною, та фактично з того моменту став повністю піклуватися сестрою, лікував, забезпечував її одягом, годував, найняв доглядальницю, яка опікувалася хворою сестрою.

Після смерті ОСОБА_6 позивачу стало відомо, що у квартиру АДРЕСА_2 вселилася відповідач ОСОБА_4, яка займалася похованням сестри, також виявилося, що відповідно до заповіту, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким належну їй квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_4

У звязку з вищевикладеним, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючі тим, що висновок-судово-психіатричної експертизи №76, відповідно до якого ОСОБА_6 було визнано такою, що під час складання заповіту страждала на стійкий хронічний психічний розлад, в наслідок якого вона була позбавлена можливості усвідомлювати значення своїх дій, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки зазначена експертиза була проведена складом експертів, які не мають відповідної правової кваліфікації.

Представник Сергіївської селищної ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги доводи всіх учасників судового процесу, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 17.11.2015 року померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 439314, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.57).

ОСОБА_6 була рідною сестрою позивача ОСОБА_1

За життя ОСОБА_6 зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, склавши заповіт від 07.06.2013 року, посвідчений ОСОБА_5, керуючим справами виконавчого комітету Сергіївської селищної ради м. Білгород-Дністровського Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №86.

Згідно заповіту, посвідченого 07.06.2013 року керуючим справами виконавчого комітету Сергіївської селищної ради ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №86, ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, міста Білгород-Дністровський Одеської області. (а.с.59)

На підставі заяви ОСОБА_4 та зазначеного заповіту, міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №395/2015. (а.с.54-66)

У відповідності дост.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Розпорядження, яке міститься в заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України).

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1ст.1235 ЦК України).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч.ч.2,4 ст.1236 ЦК України).

Главою 85 ЦК України встановлені загальні вимоги до форми, змісту та порядку посвідчення заповіту, недодержання яких у відповідності до ч. 1ст. 1257 ЦК України свідчить про його нікчемність.

Відповідно до п. 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідност.225 ЦК України, правочин який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї права або інтереси порушені.

За змістом положень ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину (п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2016 року призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу. (а.с. 111-112)

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №76 від 07.06.2016 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала за адресою: квартира АДРЕСА_1, міста Білгород-Дністровський Одеської області під час складання, підписання і посвідчення заповіту - 07.06.2013 р. страждала на стійкий хронічний психічний розлад «Інволюційний параноид» (що відповідав діагностичним критеріям рубрики інші хронічні маячні розлади, тобто «F22,8» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), у наслідок якого була абсолютно позбавлена здатності усвідомлювати і розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с.126-134)

Таким чином, аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заповіт, посвідчений 07.06.2013 року керуючим справами виконавчого комітету Сергіївської селищної ради ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №86, згідно якого ОСОБА_6 заповіла відповідачу квартиру АДРЕСА_1, міста Білгород-Дністровський Одеської області не відповідає вимогам законодавства та має бути визнаний недійним, оскільки ОСОБА_6 під час складання, підписання і посвідчення заповіту - 07.06.2013 р. страждала на стійкий хронічний психічний розлад у наслідок якого була абсолютно позбавлена здатності усвідомлювати і розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Одночасно, суд критично ставиться до доводів представника відповідача стосовно того, що судово-психіатрична експертиза проведена складом експертів, які не мають відповідної правової кваліфікації та вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, що висновок експертів №76 складений з порушенням вимог чинного законодавства та не є належним та допустимим доказом з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що обставини. на які посилається представник відповідача не підтверджені відповідними доказами, натомість, відповідно до роздруківки із веб-порталу http://rase.minjust.gov.ua/ експерти Комунальної установи "Одеський обласний медичний центр психіатричного здоров'я" ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 є атестованими судовими експертами України та мають право на проведення судових експертиз. (а.с. 228-231)

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.59,60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 225, 1234, 1235, 1247, 1257, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Сергіївської селищної ради про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, посвідчений 07.06.2013 року керуючим справами виконавчого комітету Сергіївської селищної ради ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №86, згідно якого ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, міста Білгород-Дністровський Одеської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя