УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ГулькаБ.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2014 року, виконуючи трудові обов'язки, отримав ушкодження здоров'я у вигляді травми - відкритого перелому великогомілкової кістки та роздавленої рани великої гомілки і кістки з посттравматичним шоком першого ступеню.

Згідно із актом № 22 розслідування нещасного випадку від 1 квітня 2004 року та актом № 22 про нещасний випадок на виробництві від 1 квітня 2004 року причиною зазначеного випадку було невиконання посадових обов'язків керівниками та спеціалістами ЦРЕО-1, зокрема, було виявлено відсутність технічної документації на виконання робіт по виготовленню частин кесону та факт невиконання вимог інструкції з охорони праці.

Відповідно до виписки з акту освідування МСЕК від 2 грудня 2004 року № 027963 йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності 40 % та ІІІ група інвалідності до 1 грудня 2005 року, з повторним оглядом до 1 грудня 2005 року.

20 вересня 2016 року йому повторно встановлено втрату працездатності 25 % без присвоєння групи інвалідності з 1 вересня 2016 року безстроково (акт огляду МСЕК серії 12 ААА № 003484).

Оскільки внаслідок указаного ушкодження здоров'я він зазнав значних душевних страждань, ОСОБА_4 просив стягнути із Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ВВДФССНВВПЗ України; Фонд) грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 640 080 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із ВВДФССНВВПЗ України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 30 тис. грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року змінено в частині розміру стягнутої грошової компенсації моральної шкоди, зменшено цей розмір із 30 тис. грн до 25 тис. грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ВВДФССНВВПЗ України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення ст. 173 КЗпП України, ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», врахувавши роз'яснення п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із того, що внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві позивачеві завдано моральну шкоду, обов'язок відшкодування якої покладено законом на відповідача.

Колегія погоджується з такими висновками і відхиляє доводи касаційної скарги про те, що відсутні підстави для покладення на Фонд обов'язку відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва, у зв'язку з набранням чинності 1 січня 2015 року Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким передбачено, що відшкодування такої шкоди не є страховою виплатою, оскільки момент виникнення спірних правовідносин і момент пред'явлення позову не є тотожними поняттями.

Потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, якщо стійку втрату працездатності вперше було встановлено у період із 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2015 року, тобто під час дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 31 березня 2005 року, який надавав потерпілим таке право.

Крім того, колегія відхиляє доводи ВВДФССНВВПЗ України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про недоведеність позовних вимог у зв'язку з відсутністю відповідного висновку МСЕК про встановлення факту заподіяння моральної шкоди, оскільки такий висновок МСЕК є одним із доказів у справі, який не має для суду наперед встановленого значення.

Апеляційний суд визначив розмір моральної шкоди з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року в незміненій частині при апеляційному перегляді та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Б.І. Гулько С.П. Штелик