_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/9042/17
УХВАЛА

13.11.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника відповідача прокуратури Одеської області про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 18.09.2017 року звернулась до суду з позовом до прокуратури Одеської області, про звільнення майна з-під арешту, в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви в редакції від 22.09.2017 року, просить суд звільнити з-під арешту, який накладений постановою старшого слідчого прокуратури Одеської області про накладення арешту за №б/н від 30 березня 2005 року в рамках кримінальної справи №49, нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1, а саме:

земельну ділянку, площею 0,3694 га, яка розташована в місті Одесі по провулку Вузький, 13, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :39:006:0066;

домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Одеса, провулок Вузький, будинок 13.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, яке територіально відноситься до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.09.2017 року на підставі вказаної позовної заяви ОСОБА_1 відкрито провадження у справі та призначено час і місце проведення судового засідання.

02.10.2017 року до суду надійшло клопотання представника відповідача прокуратури Одеської області про закриття провадження по справі.

Представник відповідача в обґрунтування вказаного клопотання посилався на те, що ОСОБА_1 заявлено вимоги про звільнення нерухомого майна з-під арешту, яке накладено постановою старшого слідчого прокуратури області від 30.03.2005 в рамках кримінальної справи нерухомого майна, а саме: домоволодіння та земельної ділянки, які належать позивачу на праві приватної власності та розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Вузький, 13.

Представник відповідача зазначив, що постановою старшого слідчого прокуратури Одеської області 30.03.2005 в рамках кримінальної справи № 49, порушеної відносно посадових осіб Федерації профспілок та ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, накладено арешт, крім іншого, на майно дитячого садку № 3 та на земельну ділянку, розташовані у провулку Вузький, 13, в м. Одесі та на індивідуальні жилі приміщення та інші будівлі, які розташовані за вказаною адресою.

Оскільки позивачем перед судом порушено питання про звільнення арешту з нерухомого майна, яке накладено слідчим прокуратури Одеської області в порядку кримінального процесуального законодавства, тому представник відповідача вважає, що відсутні підстави вважати вказані у позовній заяві правовідносини такими, що мають цивільно-правову природу, а тому розгляд заяви ОСОБА_1 про скасування арешту на майно, накладеного слідчим в рамках кримінальної справи, передбачений нормами КПК України, не може бути розглянуто в порядку цивільного судочинства, через що, провадження у вказаній справі підлягає закриттю.

В судовому засіданні 14.11.2017 року представник відповідача прокуратури Одеської міської ради підтримав вказане клопотання та просив суд його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 або її представник в судове засідання не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, про причини поважності неявки суд не повідомили.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення представника позивача, подані до суду 10.10.2017 року, в яких представник просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що предметом спору є правовідносини, які виникли між ОСОБА_1, як власником нерухомого майна і відповідними державними органами з приводу належності майна, на яке накладено арешт, у звязку з чим представник вважає, що до цих правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України.

Представник позивача у письмових запереченнях також зазначив, що позивач ОСОБА_1 не є обвинуваченою чи підозрюваною особою у кримінальному провадженні, в рамках якого винесено оскаржувану постанову, та не несе за законом матеріальної відповідальності за дії цих осіб.

Оскільки, позивач позбавлена права вирішити питання про зняття арешту з майна у порядку кримінально-процесуального законодавства, у звязку з тим, що ОСОБА_1 не є стороною кримінального провадження, яке на цей час закрито, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав та майнових інтересів.

Судом в судовому засіданні 13.11.2017 року було ухвалено провести розгляд клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі за відсутності позивача та її представника.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.

Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказує на те, що їй на праві приватної власності: на підставі свідоцтва про право власності серії САВ №375269 від 06.02.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №1258 від 08 листопада 2007року, належить домоволодіння №13 по провулку Вузький в місті Одесі та на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №028876, від 28 січня 2005 року, належить земельна ділянка, площею 0,3694 га, яка розташована в місті Одесі по провулку Вузький, 13, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :39:006:0066.

Надалі з метою розпорядитись своєю власністю, вона - ОСОБА_1 11.09.2017 року отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №96879385 від 11.09.2017 року, дізналась, що на належне їй на праві приватної власності домоволодіння та земельну ділянку накладено арешт на підставі постанови б/н від 30.03.2005 року, винесеної старшим слідчим прокуратури Одеської області, тип обтяження - арешт, зареєстровано 05.04.2005 року за №1843509 Першою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження (домоволодіння): 1843509, реєстраційний номер обтяження (земельної ділянки): 1843496.

Позивачем зазначено, що з вказаної постанови слідчого вбачається, що старшим слідчим прокуратури Одеської області винесено постанову 30 березня 2005 року про накладення арешту на нерухоме майно належне ДП ЗАТ «Укрпрофздравниця», зокрема також на майно дитячого садку №3, розташованого за адресою: м. Одеса, провулок Вузький, 13, з зазначенням, що арешту належать земельні ділянки по вказаній адресі та розташовані на ній індивідуальні дачні житлові будови та інші споруди.

Вказана постанова була винесена в рамках кримінальної справи №49, порушеної стосовно посадових осіб Федерації профспілок України та ЗАТ «Укрпрофздравниця» за ознаками ч.5 ст.191 КК України.

Кримінальна справа №49, внаслідок обєднань з іншими кримінальними справи, є складовою кримінальної справи №01, яку на підставі постанови про закриття кримінальної справи від 01 квітня 2011 року - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України.

Позивач стверджує, що станом на час отримання: державного акту, серії ОД №028876, від 28 січня 2005 року, на право власності на земельну ділянку, площею 0,3694 га, яка розташована в місті Одесі по провулку Вузький, 13, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :39:006:0066; свідоцтва про право власності серії САВ №375269 від 06.02.2008 року на нерухоме майно домоволодіння №13 по провулку Вузький в місті Одесі, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №1258 від 08 листопада 2007року, їй ОСОБА_1 не було відомо про накладені арешти на вказане нерухоме майно.

Позивачем повідомлено суд, що вона - ОСОБА_1 ніколи не була підозрюваною, обвинуваченою чи підсудною по вказаним кримінальним справам, на неї не покладались зобов'язання нести матеріальну відповідальність за дії обвинувачених або підозрюваних по кримінальним справам.

У звязку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом, на підставі якого, Київським районним судом міста Одеси 22.09.2017 року постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5 роз'яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 78 КПК України 1960 року, чинного на час винесення постанови, речовими доказами є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочину або були об'єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, і всі інші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом'якшення відповідальності.

Згідно ст. 79 КПК України речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації. В окремих випадках речові докази можуть бути до вирішення справи в суді повернуті їх володільцям, якщо це можливо без шкоди для успішного провадження в справі.

Згідно ст. ст. 80, 81 КПК України речові докази зберігаються до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи. Питання про речові докази вирішується одночасно з вирішенням справи і це рішення повинно міститися у вироку суду, в постанові органу дізнання, слідчого, прокурора, судді або в ухвалі суду про закриття справи. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Коли виникає спір про право власності на предмети, які є речовими доказами, вони зберігаються, поки набере законної сили рішення суду, винесене по даному спору в порядку цивільного судочинства.

Питання про речові докази вирішується одночасно з вирішенням справи і це рішення повинно міститися у вироку суду, у постанові слідчого, прокурора, судді або в ухвалі суду про закриття кримінального провадження.

Арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження. Арешт майна має тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку.

Арешт майна, як правило, полягає у забороні відчужувати майно - один із способів здійснення власником правомочності розпоряджатися належним йому майном шляхом передачі цього майна у власність іншій особі.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, незалежно від того, накладено арешт у порядку забезпечення позову чи в порядку звернення стягнення на майно боржника при виконанні виконавчих документів, у тому числі постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє в силу закону чи договору майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Статтею 1 Протоколу № 1КЗПЛ, якій кореспондують статті 13,41 Конституції України, закріплено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Недоторканність права власності забезпечується у всіх сферах суспільного життя, зокрема і під час кримінального провадження. Разом з тим право власності не є абсолютним. В інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити обмежене користування його майном іншими особами. Саме для виконання завдань кримінального провадження, у разі виникнення конкуренції між приватними і суспільними інтересами, КПК передбачає можливість позбавлення або обмеження права власності особи. «Позбавлення права власності» передбачає таке правове положення, коли власника примусово позбавляють у сукупності всіх правомочностей по володінню, користуванню та розпорядженню майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 15.05.2013 року в справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

Таким чином, право власності особи на майно, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту в рамках законодавства про захист права власності.

У звязку з чим суд зазначає, що КПК України в редакції 1960 року не передбачав процедури скасування чи припинення арешту на майно за ініціативою власника такого майна, який не є підозрюваним, обвинуваченим у такій кримінальній справі (кримінальному провадженні).

Як вбачається з наданого до суду позову, ОСОБА_1 зазначено, що вона не є особою, відносно якої порушено кримінальну справу в рамках якої винесено оскаржувану постанову про накладення арешту на належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, не є підозрюваною, не є обвинуваченою, не є особою, яка визнана в межах кримінальної справи цивільним відповідачем, не є учасником кримінального провадження, тому позбавлена права оскаржувати дії слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач звернулась до належного суду за захистом своїх прав та інтересів, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а клопотання представника відповідача прокуратури Одеської області про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про звільнення майна з-під арешту є необґрунтованим та підлягає залишенню без задоволення.

При викладених обставинах та керуючись ст. 1, 2, 3, 11, 15, 60, 205 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача прокуратури Одеської області про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про звільнення майна з-під арешту залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути внесені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий Калініченко Л. В.