Справа № 199/6426/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру зазначивши, що житловий будинок АДРЕСА_6 належить на праві комунальної власності відповідачу по справі - територіальній громаді міста Дніпра - на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 травня 2004 року №1435 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово- комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс житлово-експлуатаційних підприємств».

З грудня 1999 року позивач постійно проживає в АДРЕСА_7. Станом на грудень 1999 року житловий будинок АДРЕСА_1 знаходився на балансі Акціонерного товариства відкритого типу «Дніпропетровський стрілочний завод», з яким він знаходився у трудових відносинах та працював у якості заступника начальника автоматичних систем управління.

Згідно з протоколом сумісного засідання адміністрації та профкому АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» № 51 від 02.12.1999 р. було прийнято рішення про надання житла у будинку АДРЕСА_1 працівникам заводу, а саме позивачу ОСОБА_1 - надано згоду на заселення квартири НОМЕР_1 жилою площею 20,71 кв.м та загальною 46,5 кв.м. 05 січня 2000 року АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» ОСОБА_1 на підставі зазначеного протоколу сумісного засідання адміністрації та профкому АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» № 51 від 02.12.1999р. був виданий ордер №6 на право заселення квартири АДРЕСА_1.

Як було з'ясовано позивачем пізніше житловий будинок АДРЕСА_1 офіційно мав 35 квартир загальною площею 2211 кв.м, а також вбудовані на першому поверсі нежитлові приміщення площею 142,7 кв.м, які раніше використовували для роботи з дітьми.

Рішенням Виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної ради від 20 квітня 2001 року №134/1 був затверджений акт технічного стану нежитлових приміщень в житловому будинку АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» по АДРЕСА_1 від 16.01.2001 року та визнано ці приміщення придатними для експлуатації під житло, після проведення робіт по переплануванню, переобладнанню та відповідного ремонту, а також вирішено звернутися до Виконкому Дніпропетровської міської ради із відповідним клопотанням про зміну правового режиму нежитлових приміщень.

Позивачем за власні кошти було здійснено переобладнання квартири АДРЕСА_1 у двокімнатну квартиру жилою площею 30,8 кв.м, загальною - 53,5 кв.м.

22 серпня 2002 року Виконком Дніпропетровської міської ради прийняв рішення №1704 «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1», згідно з пунктом 1 якого змінив правовий режим нежитлового приміщення та ввів до житлового фонду для проживання квартиронаймачів у тому числі й двокімнатну квартиру НОМЕР_1, в якій позивач постійно проживав з грудня 1999 року.

Рішенням Виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної ради від 20 серпня 2004 року № 252/17 «Про введення в експлуатацію квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по АДРЕСА_1» був затверджений акт районної технічної комісії від 14 травня 2004 року «Про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації квартири АДРЕСА_2» в кількості 2-х житлових кімнат площею 30,8 кв.м, загальною площею 53,5 кв.м.

В період з 2000 року по 2004 рік відбувалася передача житлового фонду АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод», в результаті якої житловий будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення належать до комунальної власності Територіальної громади міста Дніпропетровська, що підтверджується листом Управління комунальної власності Дніпропетровської міської ради від 29 вересня 2008 року №7/5-952.

Згідно з даними технічного паспорту, виготовленого 22.01.2013 року фахівцем КП ДМБТІ, квартира АДРЕСА_1 розташована на першому поверсі п'яти поверхового житлового будинку та складається з приміщень: 1 коридор площею 7 кв.м, 2 житлова площею 10,0 кв.м, 3 кухня площею 11,9 кв.м, 4 санвузол площею 3,8 кв.м, 5 житлова площею 20,8 кв.м, а всього загальною площею 53,5 кв.м, у тому числі житловою - 30,8 кв.м.

Позивач зазначає, що з грудня 1999 року по теперішній час він постійно проживає у двокімнатній квартирі АДРЕСА_3, яку він утримує у придатному для проживання стані, несе необхідні витрати як на капітальний ремонт (будинок збудований у 1941 році), так і на поточний ремонт. Несе витрати за споживання електроенергії, газу, користування інтернету. Іншого житла він не має. Реєстрація його проживання у АДРЕСА_1 проведена не була, оскільки на час видачі ордера №6 від 05 січня 2000 року квартира НОМЕР_1 офіційно була нежитловим приміщенням, а тому він має реєстрацію місця проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_8, в якому він ніколи не проживав та не має ані кімнати, ані відкритого особового рахунку.

Договір найму квартири АДРЕСА_4 ніколи укладений не був. У 2015 році позивач звернувся до відповідача в особі Дніпропетровської міської ради із заявою про видачу йому ордера на квартиру АДРЕСА_1 для подальшого оформлення права на зазначену квартиру, в чому йому було відмовлено.

У зв'язку з чим позивач вважає, що він добросовісно та відкрито володіє квартирою НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_6, оскільки він не знав і не міг знати про відсутність в нього підстав для набуття права власності, не приховував свого володіння зазначеним нерухомим майном, що на його думку дає підстави для звернення до суду із вимогами про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_5 за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що заволодіння позивачем спірним нерухомим майном не можна вважати добросовісним.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності відповідачу по справі - територіальній громаді міста Дніпра - на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 травня 2004 року №1435 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс житлово-експлуатаційних підприємств».

Станом на грудень 1999 року житловий будинок АДРЕСА_1 знаходився на балансі Акціонерного товариства відкритого типу «Дніпропетровський стрілочний завод», з яким позивач знаходився у трудових відносинах та працював у якості заступника начальника автоматичних систем управління.

Згідно з протоколом сумісного засідання адміністрації та профкому АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» № 51 від 02.12.1999 р. було прийнято рішення про надання житла у будинку АДРЕСА_1 працівникам заводу, а саме позивачу ОСОБА_1 - надано згоду на заселення квартири НОМЕР_1 жилою площею 20,71 кв.м та загальною 46,5 кв.м. 05 січня 2000 року АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» ОСОБА_1 на підставі зазначеного протоколу сумісного засідання адміністрації та профкому АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» № 51 від 02.12.1999р. був виданий ордер №6 на право заселення квартири АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 20 квітня 2001 року №134/1 був затверджений акт технічного стану нежитлових приміщень в житловому будинку АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» по АДРЕСА_1 від 16.01.2001 року та визнано ці приміщення придатними для експлуатації під житло, після проведення робіт по переплануванню, переобладнанню та відповідного ремонту, а також вирішено звернутися до Виконкому Дніпропетровської міської ради із відповідним клопотанням про зміну правового режиму нежитлових приміщень.

22 серпня 2002 року виконком Дніпропетровської міської ради прийняв рішення №1704 «Про зміну правового режиму нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1», згідно з пунктом 1 якого змінив правовий режим нежитлового приміщення та ввів до житлового фонду для проживання квартиронаймачів у тому числі й двокімнатну квартиру НОМЕР_1, в якій з грудня 1999 року постійно проживав позивач.

Рішенням Виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної ради від 20 серпня 2004 року № 252/17 «Про введення в експлуатацію квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по АДРЕСА_1» був затверджений акт районної технічної комісії від 14 травня 2004 року «Про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації квартири АДРЕСА_2» в кількості 2-х житлових кімнат площею 30,8 кв.м, загальною площею 53,5 кв.м.

В період з 2000 року по 2004 рік відбувалася передача житлового фонду АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод», в результаті якої житловий будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення належать до комунальної власності Територіальної громади міста Дніпропетровська, що підтверджується листом Управління комунальної власності Дніпропетровської міської ради від 29 вересня 2008 року №7/5-952.

Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.

З урахуванням зазначеного, для вирішення спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, суду необхідно належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне: вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.

Також, пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Так, однією з підстав, що підтверджує добросовісність заволодіння спірним майном, позивач зазначає згоду на заселення квартири НОМЕР_1 в будину АДРЕСА_1, що було прийнято рішенням сумісного засіданням адміністрації та профкому АТВТ «Дніпропетровський стрілочний завод» № 51 від 02.12.1999 року та на підставі якого позивачу був виданий ордер №6 на право заселення до спірної квартири.

Однак, як зазначено вище, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Таким чином, враховуючи, що позивач, як підставу для задоволення позову зазначає, що спірну квартиру він отримав на підставі ордеру №6 на право заселення, тобто підставно, що виключає можливість застосування набувальної давності, положення ст. 344 ЦК України до спірних відносин застосуванню не підлягають, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає, що судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст.10, 60, 130, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,- відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя