Справа № 460/4991/15-ц
Провадження №2/460/299/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Тесля Б.І.,

з участю секретарів Бундз М.Р., Хархаліс Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просить суд ухвалити рішення яким визнати житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Я. Мудрого, 7, у с. Воля-Старицька, Яворівського району Львівської області спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину спірного житлового будинку; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами; припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500га кадастровий номер :04:003:0002 розташовану за адресою: вул. Я. Мудрого, 7, у с. Воля-Старицька, Яворівського району Львівської області; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона знаходиться у шлюбі з Відповідачем, який вони зареєстрували 08 листопада 1997 року, однак у Яворівському районному суді перебуває на розгляді позов Відповідача про розірвання шлюбу між ними. Під час подружнього життя, ними було набуто право спільної сумісної власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Я. Мудрого, 7, у с. Воля-Старицька, Яворівського району Львівської області. На підставі рішення Старичівської сільської ради № 96 від 03.12.2008 року таке право на вищевказаний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами було оформлено на ім'я її чоловіка ОСОБА_2 Однак вважає, що ? частина даного житлового будинку та ? частина земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки це майно набуте ними за час шлюбу, а у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні викладеному у позові. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. На заперечення Відповідача додатково пояснив, що на момент розгляду справи, стороною Відповідача належного доказу (свідоцтва про право на спадщину) того, що спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами було успадковано не представлено, а отже і не підтверджено. Крім цього, в судовому засіданні відповідач по справі ОСОБА_2 підтвердив, що із заявою про прийняття спадщини до уповноважених органів не звертався, а отже сам і спростував свою позицію щодо того, що оспорюваний будинок він успадкував. Вважає, що спірний житловий будинок є майном,

-2-

набутим подружжям за час шлюбу, який належить Сторонам на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також просить суд звернути увагу на довідку виконавчого комітету Старичівської сільської ради №2124 від 10.11.2016 року, яка містить ряд суперечливих фактів. Просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги заперечив, оскільки спірний житловий будинок він отримав у спадок. Додатково пояснив, що спірний будинок був збудований його прадідом в 1923 році. Там народилася його баба, його мати і він також. Мати та батько проживали окремо, а він з дідом та бабою проживали в спірному будинку. Коли померли дід з бабою, будинок, зі згоди всіх інших спадкоємців, які в сільській раді написали відмови від спадщини, він отримав у спадок. Про всі ці обставини Позивачу було добре відомо. Просить суд відмовити в позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги заперечив покликаючись на безпідставність позовних вимог, оскільки спірний будинок не був подружжям ні придбаний, ні побудований, ні іншим чином спільно набутий під час шлюбу. Джерелом його набуття не являються ні спільні кошти, ні спільна праця подружжя, насамперед позивачки. У зв'язку з цим підстави для поширення на спірний будинок режиму спільного майна подружжя згідно статті 60 СК України відсутні. Вказаний будинок є «батьківським» родинним спадковим майном, де народився Позивач, і право на яке у нього виникло у зв'язку із вступом у володіння та управлінням ним (фактичне прийняття спадщини) після смерті попереднього власника будинку - діда відповідача ОСОБА_5 у 2000 році та бабці ОСОБА_6 у 2001 році, що підтверджується зібраними доказами по справі. Просить в позові відмовити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 надала суду пояснення про те, що вона являється матірю Відповідача. Спірний будинок належав її батькам, який вони збудували в 1923 році. Після смерті батьків, в даному будинку ніхто не проживав. Пізніше вони зробили косметичний ремонт, перекрили дах та добудували будинок. Вона давала кошти на ремонт даного будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 була допитана в якості свідка, яка пояснила, що з Відповідачем вони одружилися в 1997 році. Після одруження на протязі одного року вони проживали в нею вдома, пізніше переїхали на квартиру де проживали 8 років. В селі був старий будинок, де вони спільними зусиллями робили ремонт. На момент укладення шлюбу вона розуміла, що даний будинок належить дідусеві Відповідача. Як свій будинок, вона почала сприймати, коли почали там з 2006 року проживати. В даному будинку вони робили ремонт та добудували його. Вважає, що має право на частку в будинку, бо там проживала та робила ремонт. За час перебування у шлюбі вона працювала в період з 2002 року по 2009 рік. Тварин вони не тримали, проте займалися городиною. Будинок не купували.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено та документально підтверджено, що Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 1997 року по 24 грудня 2015 року, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно рішення Старичівської сільської ради №197 від 07.09.2007р., вирішено передати відповідачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку загальною площею

-3-

0,2500 га для обслуговування житлового будинку, будівель і споруд та 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства в с. Воля-Старицька Яворівського району Львівської області.

Рішенням виконкому Старичівської сільської ради від 03.12.2008р. №96, вирішено оформити право власності на спірний будинок загальною площею 77,0 м2, житловою площею 31,6 м2 в с. Воля-Старицька вул. Я.Мудрого, 7 Яворівського району Львівської області на ОСОБА_2 в цілому.

Як вбачається з заяв від 25.11.2008 року ОСОБА_7, матері відповідача та ОСОБА_8, посвідчених секретарем Старичівської сільської ради 26.11.2008 року, вони відмовилися від своєї частки батьківського будинку в користь відповідача ОСОБА_2

23 січня 2009 року Старичівською сільською радою видано свідоцтво про право власності на будинок №7 по вул. Ярослава Мудрого в с. Воля-Старицька Яворівського району Львівської області на імя ОСОБА_2.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №559956 від 14.07.2010 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га розташованої в с. Воля-Старицька по вул. Я.Мудрого,7, Яворівського району Львівської області з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи судом оглянуто, надано оцінку та долучено до матеріалів справи заяви ОСОБА_9М, 14.02.1941р.н., ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканців с. Воля-Старицька, посвідчені 19.02.2016р. Старичівською сільською радою, які підтверджують той факт, що з 1994 року Відповідач проживав у спірному будинку та вів спільне домашнє господарство разом із дідом та бабою, а після їх смерті фактично став одноосібно володіти і управляти спірним будинком; довідки про доходи Відповідача за період 2005, 2006, 2009, 2014, 2015 років; копію погосподарської книги господарства ОСОБА_5; копію будинкової книги з якої вбачається, що Позивач була зареєстрована в спірний будинок 15.04.2011 року, а Відповідач 14.03.2006 року; цивільно - правові угоди укладені між ДТГО «Львівська залізниця» та позивачем ОСОБА_1; копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон з відмітками віз; копію трудової книжки ОСОБА_1 та фотознімки спірного житлового будинку та господарських споруд.

Також з довідки №2124 від 10.11.2016 року виданої виконкомом Старичівської сільської ради вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Я.Мудрого, 7 в с. Воля Старицька Яворівського району Львівської області згідно погосподарських книг належав ОСОБА_5. З 1994 року ОСОБА_2 проживав у вказаному будинку разом з дідом ОСОБА_5, 1922р.н., та бабою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом вели спільне домашнє господарство, обробляли землю, а також Відповідач користувався, проживав та ремонтував вказаний будинок. Після смерті діда ОСОБА_5 26.05.2000 р. та баби ОСОБА_6 22.12. 2001 р. ОСОБА_2 вступив у фактичне володіння і управління будинком № 7 по вул. Я.Мудрого в с. Воля Старицька з господарськими спорудами. Згідно рішення виконавчого комітету Старичівської сільської ради №96 від 3.12.2008 року оформлено право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Я.Мудрого, 7 в с. Воля Старицька Яворівського району на ОСОБА_2. Однією з підстав оформлення права власності були заяви інших спадкоємців ОСОБА_5, а саме сина ОСОБА_8, 10.12.1949р.н., та дочки ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_8), 01.11.1951р.н., якими вони відмовилися від своєї частки у батьківському будинку по вул. Ярослава Мудрого, 7 у с.

Воля- Старицька на користь ОСОБА_2.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна

-4-

річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як випливає із правової позиції Верховного суду України (постанова Судової палати у цивільних справах ВСУ від 3.06.2015 р. № 6-38цс15, постанова від 12.10.2016р. у справі № 6- 846цс16) належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою.

Не є обєктом спільної сумісної власності та не підлягає поділу майно подружжя, яке належить кожному з них на праві особистої приватної власності (ст. 57 СК України). Зазвичай частину майна, що належить чоловікові та дружині на праві особистої приватної власності, становить майно, яке було набуте ними до моменту реєстрації шлюбу.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Заслухавши пояснення усіх учасників судового процесу, оцінивши докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірний будинок не був подружжям ні придбаний, ні побудований, ні іншим чином спільно набутий під час шлюбу. Джерелом його набуття не являються ні спільні кошти, ні спільна праця подружжя, насамперед Позивача, оскільки спірний будинок перейшов до Відповідача на підставі рішення Старичівської сільської ради після смерті спадкодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та заяв спадкоємців, які відмовились від своєї частки у батьківському будинку на користь відповідача ОСОБА_2 У зв'язку з цим підстави для поширення на спірний будинок режиму спільного майна подружжя згідно статті 60 СК України відсутні. Твердження Позивача, що вона в даному будинку проживала і спільною працею з Відповідачем проводила ремонтні роботи не дають їй підстав для поділу спірного будинку, як спільного майна подружжя. Позивач може звернутися до суду з вимогами про відшкодування витрат за проведення ремонтних робіт у даному будинку, проте такі вимоги заявлені нею не були, а тому в поділі будинку слід відмовити. А оскільки суд вважає, що у позовних вимогах щодо поділу будинку слід відмовити, то вимога Позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок є безпідставною.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ Б.І.ТЕСЛЯ