Справа № 536/1635/17
16 листопада 2017 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі :
Головуючого судді - Колотієвського О.О.
при секретарі - Клоновій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
18 вересня 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з цивільним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
14 листопада 1998 року за згодою позивача за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання відповідача: ОСОБА_3, який є колишнім чоловіком його дочки ОСОБА_2.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове-приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.
Відповідач фактично до будинку не всилявся, речі не перевозив. З моменту реєстрації та до зверненням з цим позовом (понад 19 років) за вказаною адресою не проживав, витрат по утриманню не ніс.
В той же час, реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Також реєстрація місця проживання створює для позивача перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
Крім того у разі відчуження зазначеного майна позивач як продавець зобов'язаний буде повідомляти покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
На підставі викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким:
Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1, а саме: будинком № 126 по вулиці Великий Шлях, с. Нова Знам'янка, Кременчуцького району, Полтавської області.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою: будинок № 126 по вулиці Великий Шлях, с. Нова Знам'янка, Кременчуцького району, Полтавської області
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 гривень.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Проти винесення заочного рішення не заперечерувала.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою його місця реєстрації, відповідно до ст. 77 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України).
Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.
14 листопада 1998 року за згодою позивача за вказаною адресою було зареєстровано місце проживання відповідача: ОСОБА_3, який є колишнім чоловіком його дочки ОСОБА_2.
Факт не проживання Відповідача за місцем реєстрації підтверджується заявами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 11.09.2017 року, які завірені ОСОБА_6 сільською радою Кременчуцького району Полтавської області згідно яких встановлено, що Відповідач не проживає з серпня 2015 року.
В той же час, реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Також реєстрація місця проживання створює для позивача перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
Крім того у разі відчуження зазначеного майна позивач як продавець зобов'язаний буде повідомляти покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Керуючись Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 ст. 1 про захист власності - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. ч. 1 ст. 71 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, п.п.1, 5 ч.3, ч.4 ст. 71 цього ж Кодексу.
Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Стаття 72 ЖК України встановлює, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Представник позивача в своїх позовних вимогах зазначив, що звернення до суду із даною позовною заявою про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, відповідно до ст. 391 ЦК України шляхом визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.
Суд не може погодитися з цією позицією, оскільки передбачений ст. 391 ЦК спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону. У цій правовій нормі міститься виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_3 такими, що втратив право користування жилим приміщенням є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає з 2015 року, обов'язків щодо утримання житла - не виконує, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявляв.
Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .
На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 213-215, 224 ЦПК України,-
Позовну заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити частково.
Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в вимозі про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1, а саме: будинком № 126 по вулиці Великий Шлях, с. Нова Знам'янка, Кременчуцького району, Полтавської області.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: буд. № 126 по вулиці Великий Шлях, с. Нова Знам'янка, Кременчуцького району, Полтавської області.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 640 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя О. О. Колотієвський