Номер провадження: 22-ц/785/2608/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Житлово-будівельного товариство «Прогрес-3», ОСОБА_4, ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, про скасування державної реєстрації нерухомого майна та про визнання недійсними правочинів, -

ВСТАНОВИЛА:

23.11.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ЖБТ «Прогрес-3», ОСОБА_4, ОСОБА_2, по якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію нерухомого майна та їх обтяжень від 14.09.2015 року, індексний номер 24399791 на квартиру АДРЕСА_1, а також визнати недійсними документи, на підставі яких ОСОБА_4 14.09.2015 року отримала свідоцтво про право власності № 43805476, видане реєстраційною службою ОМУЮ на вказану квартиру, а також визнати недійсним вказане свідоцтво. Крім того, разом з позовними вимогами, позивач просила накласти арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 та заборонити будь-які реєстраційні дії стосовно цієї квартири (а.с. 1-5).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено частково, а саме накладено арешт на спірну квартиру (а.с. 61-62).

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2 29.12.2016 року направила до суду апеляційну скаргу, по якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем особисто до неї - ОСОБА_2 не заявлено жодних позовних вимог, а тому, так як вона ОСОБА_2 являється власником вказаної квартири АДРЕСА_1, то вважає, що її незаконно обмежили у праві власності на належну квартиру (а.с. 66-68).

В судовому засіданні апелянт та її представник апеляційну скаргу підтримали.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п.п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1, зокрема, набуття права власності на вказану квартиру ОСОБА_4, яка у свою чергу за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 28.03.2016 року продала зазначену квартиру ОСОБА_2 (а.с. 70-71). Остання зареєструвала за собою право власності (а.с. 72-73).

Як розяснив ВСУ в п.4 Постанови Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом уточнених позовних вимог, виконання яких могло, за логікою суду першої інстанції, забезпечуватись накладенням арешту, є вимога про визнання недійсними документів на підставі яких було оформлено свідоцтво про право власності ОСОБА_4 та скасування державної реєстрації права власності (а.с. 55-56). Разом з тим, спірне майно квартира, на момент розгляду клопотання про забезпечення позову, за твердженням апелянта, знаходилась в її володінні, а її місце проживання в ній зареєстровано в установленому законом порядку. Позовні вимоги до апелянта, на момент прийняття заходів по забезпеченню позову, не заявлялись. За таких обставин, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про наявність підстав для часткового забезпечення позову. Оскільки, як вбачається з ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с. 58) попереднє судове засідання було призначене на 05.02.2017 року, під час якого судом, згідно зі ст.130 ЦПК України, вчиняються дії, спрямовані на забезпечення розгляду справи по суті, то вказані питання повинні були вирішені під час його проведення, зокрема, суд повинен був розяснити необхідність уточнення позовних вимог з врахуванням субєктного складу володільця спірного майна, за яким зареєстровано право власності на нього. Оскільки відомості з цього приводу не були надані сторонами провадження, а в провадженні апеляційного суду знаходяться лише виділені матеріали, то колегія суддів позбавлена можливості прийняти процесуальне рішення по суті заявленого клопотання. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, в частині задоволення клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту, постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд. В частині відмови в забезпеченні позову ухвала суду першої інстанції не оскаржувалася.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року про забезпечення позову задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову скасувати.

Питання в скасованій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

15.03.2017 року м. Одеса