Провадження №22-ц/784/2370/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 473/1418/16-ц Головуючий І інстанції ЛузанЛ.В.
Провадження № 22-ц/784/2370/17 Доповідач Темнікова В.І. Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРЇНИ

22 листопада 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

за участю секретаря Шагай О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Відділ містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що відповідно до державного акту, він є власником земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку по вул. Чапаєва, 106 в м. Вознесенську Миколаївської області. У жовтні 2014 року без проектної документації, з грубим порушенням санітарних норм, без погодження з власниками суміжних ділянок, відповідачі побудували вигрібну яму під вікном його будинку, поряд зі свердловиною питної води, але йому стверджували, що побудували басейн для води. Позивач зазначив, що дії відповідачів полягають не тільки у забрудненні повітря та питної води одного сусіда іншим, а також у забрудненні хозфікальними стоками вигрібної ями усього підземного горизонту питної води, яким користуються багато мешканців міста, що може викликати спалахи небезпечних епідеміологічних захворювань. Також, позивач посилався на те, що зараз вигрібна яма зєднана трубами з санвузлом прибудовою. Враховуючи негерметичність стиків трьох залізобетонних кілець збудованої вигрібної ями та відсутність герметичного дна, назвати конструкцію герметичною не можна. Отже, при скиданні до неї каналізаційних стоків, нечистоти забруднюватимуть воду підземного горизонту питної води та стануть джерелом постійного неприємного запаху під вікнами його будинку. Таким чином, відповідачі порушили будівельні і санітарні норми та правила добросусідства, чим порушили його право на користування своєю земельною ділянкою, зокрема право на використання води зі свердловини для побутових та питних потреб. На підставі викладеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд усунути порушення його права власності на житловий будинок та земельну ділянку по вул. Чапаєва, 106 в м. Вознесенську Миколаївської області та зобовязати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у 30-ти денний термін засипати вигрібну яму та демонтувати каналізаційні труби від санвузла (добудова до житлового будинку) по вул. Чапаєва, 108 до вигрібної ями, а також стягнути з відповідачів судові витрати у загальній сумі 1818,96 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Судом зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 засипати вигрібну яму, яка розташована на території земельної ділянки за адресою: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Омеляновича-Павленка, 108, на відстані 5,3 м від стіни житлового будинку № 106 по вул. Омеляновича-Павленка в м. Вознесенську Миколаївської області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити та повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі звернулися до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просили рішення суду залишити без змін та посилалися на те, що після ухвалення рішення судом вже добровільно засипали вигрібну яму.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити. Наполягав на тому, що відповідачі не засипали вигрібну яму, а присипали її листям.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Омеляновича-Павленка (до зміни найменування Чапаєва), 106, а також житлового будинку, розташованого на ній. Відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_2 належить нерухоме майно: земельна ділянка та житловий будинок, що розташовані по вул. Омеляновича - Павленка (до зміни найменування Чапаєва), 108 в м. Вознесенську Миколаївської області, в рівних частках кожній (суміжна садиба).

Відповідачі на власній земельній ділянці влаштували вигрібну яму на відстані 5,3 м від стіни належного позивачу житлового будинку та 10,4 м від належного останньому колодязя. Її будівництво здійснювалося на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 20.05.2015 року та будівельного паспорта №13 від 14.05.2015 року. Вигрібна яма влаштована шляхом монтування в облаштований отвір у землі двох залізобетонних кілець, накритих залізобетонною плитою перекриття з вмонтованим отвором. На час розгляду справи в суді остання функціонує. Питання щодо законності її влаштування було предметом розгляду компетентних органів за зверненням позивача ОСОБА_1

Тому суд виходив з того, що між сторонами, як користувачами суміжних земельних ділянок, виник спір з приводу дотримання відповідачами правил добросусідства, зміст якого визначений у ст. 103 ЗК України. Обумовлена стаття встановлює обовязок власників земельних ділянок обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). При цьому, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (ст. 104 ЗК України).

Згідно ст.ст. 4, 15, 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм, а при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об'єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об'єктів зобов'язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Так, п. 1.1. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України 17.03.2011 року № 145, передбачено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Відповідно до п.2.21,2.22 даного наказу, рідкі відходи (сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах), вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Вигреби повинні бути відділені від стін житлових та громадських будівель і споруд на відстані не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Відповідно до п.п.3.25а*;3.26 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» площадки для компостів, дворові вбиральні, вигрібні ями та очисні споруди каналізації повинні знаходитися у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі сусіднього домоволодіння. Вигрібні ями дворових вбиралень повинні виконуватися із конструкцій, які перешкоджають фільтрації стоків у ґрунт.

Згідно ст.20 Закону України «Про планування і забудову територій», державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти з питань планування і забудови територій (до яких належать регіональні і місцеві правила забудови) є обов'язковими для суб'єктів містобудування.

Відповідно до ч. 2 ст.293 ЦК України діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом,зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав тощо. Також, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, обовязком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Він припускається таким, доки сам не доведе правомірність своєї поведінки. Отже, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідача презюмується.

Як вбачається з матеріалів справи, розташування спірної вигрібної ями відбулося з порушенням санітарних, будівельних норм. Разом з тим відповідність самої споруди встановленим нормам (її герметичність, наявність вентиляційної труби, решітки для відокремлення твердих відходів, розташування каналізаційних труб та т.ін.). належними та допустимими доказами не встановлено. При цьому суд вважав, що наданий відповідачами відеозапис будівництва вигрібної ями, не є доказом в силу положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Критично суд віднісся також до посилання відповідачів у обґрунтування своїх заперечень на висновки комісій з контролю за будівництвом, оскільки останніми лише проводилася перевірка на предмет відповідності будівельних робіт будівельному паспорту, оцінка відповідності місця розташування вигрібної ями санітарним та будівельним нормам не надавалася.

Проаналізувавши зазначені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині покладення обовязку на відповідачів засипати вигрібну яму підлягають задоволенню.

Разом з тим, в задоволенні вимоги останнього щодо демонтажу каналізаційних труб суд вважав необхідним відмовити, оскільки матеріали справи не місить беззаперечних доказів, що вчинення обумовлених дій не призведе до пошкодження інших конструктивних елементів будинку, який належить відповідачам.

Приймаючи рішення по справі, суд також виходив з того, що згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Проте, позивач не довів наявність об'єктивних підстав для встановлення порядку виконання рішення суду (строку вчинення дій). При цьому судом було враховано, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців (ст.ст.1, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»), завданням яких є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Рішення суду в задоволеній частині позовних вимог ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржене. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині зобов'язання відповідачів засипати вигрібну яму, яка розташована на території земельної ділянки за адресою: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Омеляновича-Павленка, 108, на відстані 5,3 м від стіни житлового будинку № 106 по вул. Омеляновича-Павленка в м. Вознесенську Миколаївської області, апеляційним судом не переглядається взагалі.

Що стосується висновків суду, зроблених в тексті рішення суду, про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачів демонтувати каналізаційні труби від санвузла (добудова до житлового будинку) по вул. Омеляновича-Павленка, 108 до вигрібної ями, то на думку апеляційного суду вони не в повній мірі відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Як зазначив суд в тексті рішення, власник земельної ділянки або землекористувач згідно зі ст. 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав тощо.

При цьому, обовязком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Він припускається таким, доки сам не доведе правомірність своєї поведінки. Отже, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідача презюмується.

За таких обставин неправомірність дій відповідачів по облаштуванню каналізаційної системи на подвірї без дотримання санітарних норм (каналізаційних труб від санвузла (добудова до житлового будинку) по вул. Омеляновича-Павленка, 108 до вигрібної ями) презюмується. Належних та допустимих доказів того, що облаштування зазначеної каналізаційної системи здійснено з дотриманням державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, відповідачами суду надано не було. Не було надано ними також доказів того, що демонтаж зазначених каналізаційних труб призведе до пошкодження конструктивних елементів будинку, який належить відповідачам.

Із системного аналізу зазначених вище норм права випливає, що позивач в даних правовідносинах має право вимагати захисту своїх прав як шляхом відновлення стану, який існував до порушення його прав, так і шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують його права або створюють небезпеку порушення прав.

Доказів неможливості використання каналізаційних труб за призначенням після засипання вигрібної ями і як наслідок неможливості забруднення навколишнього природного середовища суду надано не було.

Суд даним обставинам належної правової оцінки не дав та помилково дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідачів демонтувати каналізаційні труби від санвузла (добудова до житлового будинку) по вул. Омеляновича-Павленка, 108 до вигрібної ями.

Тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачів демонтувати каналізаційні труби від санвузла (добудова до житлового будинку) по вул. Омеляновича-Павленка, 108 до вигрібної ями слід скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення про їх задоволення.

В той же час вимога позивача про зазначення в рішенні терміну виконання рішення, а саме протягом 30 днів, правильно судом залишена без задоволення, виходячи з наступного.

Зміст судового рішення повинен відповідати вимогам ст. 215 ЦПК України, яка передбачає, що в резолютивній частині рішення повинні бути зазначені: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновок суду по суті позовних вимог; розподіл судових витрат, а також строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Згідно ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Тобто даною нормою права передбачено перш за все подовження строків початку виконання рішення, яке полягає у перенесенні строку виконання рішення на інший, більш пізній термін, ніж це визначено загальним правилом.

Визначення порядку виконання рішення - це встановлення у судовому рішенні конкретних заходів та дій, які слід вчинити державному виконавцеві у разі, якщо рішення не буде виконано добровільно. Порядок виконання включає в себе визначення заходів виконання, строку вчинення дій або утримання від них, покладення обов'язку вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

За загальним правилом ( ст. 223 ЦПК України) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Негайне виконання судового рішення згідно ст. 367 ЦПК України допускається тільки у визначених законом випадках, до яких не відноситься спір по даній справі.

Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців (ст.ст.1, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»), завданням яких є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. В даному законі також визначені строки та порядок вчинення виконавчих дій.

У даній справі ствердження позивача про те, що відповідачі не бажають добровільно та в установлені законом строки виконувати рішення суду, не підтверджені належними доказами. Навпаки, відповідачі в своїх запереченнях посилаються на те, що вони почали виконувати рішення добровільно. Інших виключних обставин, які потребували би необхідності відступити від встановлених законом загальних правил та строків виконання рішення суду позивачем суду надано не було.

Тому суд правомірно відмовив у задоволенні вимог позивача зазначити в рішенні суду про необхідність виконання відповідачами зазначених в рішенні дій саме протягом 30 днів.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 606грн. 32 коп. Оскільки вимоги матеріального права, на захист яких була направлена апеляційна скарга позивача, задоволені апеляційним судом в повному обсязі, то з відповідачів на його користь у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню і понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по 303 грн. 16 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303,307,309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 демонтувати каналізаційні труби від санвузла (добудови до житлового будинку) по вул. Омеляновича-Павленка, 108 до вигрібної ями скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 демонтувати каналізаційні труби від санвузла (добудови до житлового будинку) по вул. Омеляновича-Павленка, 108 до вигрібної ями.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 303 грн.16 коп. кожної.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді