Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3076/16-ц Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 34 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 37 938,25 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 січня 2015 року о 15 год. 30 хв. по вул.Леніна, 181-А в с.Топорище, Володар-Волинського району Житомирської області, з вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталася ДТП. Внаслідок чого автомобіль НОМЕР_2, що належить позивачу та був керований ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження. Позивачем було здійснено відновлювальний ремонт вказаного автомобіля про що надано суду відповідні докази. В звязку з наведеним ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача понесені ним витрати.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 37 938,28 грн. матеріальної шкоди та 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 21 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові. Посилається на те, що його, як відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи по суті, а судові повістки за місцем його постійного проживання не надходили. Апелянт зазначає, що судом безпідставно визначено розмір відшкодування витрат понесених позивачем під час ремонту автомобіля, адже жодного належним чином завіреного експертного висновку позивачем надано не було, а сума збитку в акті виконаних робіт по відновленню автомобіля є значно завищеною відносно ринкової вартості деталей та виконаних робіт. Також, судом не було з'ясоване місце перебування пошкодженого автомобіля протягом трьох місяців з моменту вчинення ДТП і до моменту проведення ремонтних робіт, адже пошкодження заявлені в акті виконаних робіт по відновленню автомобіля могли бути набуті вже після скоєної з вини апелянта 06 січня 2015 року ДТП.

Відповідач підтримав доводи апеляційної скарги і пояснив, що він пропонував потерпілій стороні провести огляд автомобіля та його ремонт на сервісній станції технічного обслуговування для встановлення реальних пошкоджень, але останній відмовився і зробив ремонт самостійно, з переліком робіт по якому він не погоджується.

Позивач заперечує у задоволенні скарги і зазначив, що він відмовився від ремонту автомобіля на сервісній станції технічного обслуговування у звязку із значною сумою ремонту, а всі пошкоджені частини автомобіля повязані із ДТП.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із доведеності вини ОСОБА_3 у заподіянні шкоди позивачу та підтвердження розміру заподіяного збитку наданими рахунками, накладними і чеками.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам законодавства.

Так, відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що 06 січня 2015 року о 15 год. 30 хв. по вул. Леніна, 181-А в с.Топорище, Володар-Волинського району Житомирської області, з вини відповідача, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль НОМЕР_2, що належить позивачу та був керований ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження, які відображені в довідці від 08.01.2015 року (а.с.10).

Відповідно до постанови Богунського районного суду м.Житомира від 09.02.2015 року, ОСОБА_3 визнаний винним за ст.124 КУпАП у вчиненні вищезазначеної ДТП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 9).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відповідальність відповідача за заподіяння шкоди ОСОБА_2, як власнику пошкодженого транспортного засобу.

В той же час, судом не враховано, що відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження розміру шкоди позивачем надано акт по наданню послуг фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 від 20.04.2015 року, який провів ремонт автомобіля, із зазначенням виконаних робіт на суму 37938,25 грн., з яких : вартість виконаних робіт 14000 грн., вартість використаного матеріалу 3843,25 грн., вартість запасних частин 20095 грн. До акту додано товарний чек, рахунок і накладну, видані вищевказаним підприємцем.

Однак, суд першої інстанції, не співставив дані довідки УДАЇ УМВС від 08.01.2015 року (а.с.10) про отримані автомобілем «Geely Emqrand», державний номер НОМЕР_3, під час ДТП пошкодженнями (розбито задній бампер зліва, задній ліхтар, деформовано заднє ліве крило) зі змістом акту виконаних робіт від 20.04.2015 (а.с.11), згідно якого ремонт проведено у більшому обємі.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 85 від 06.03.2017 року встановлено, що розмір відновлювального ремонту автомобіля «Geely Emqrand», державний номер НОМЕР_3, згідно пошкоджень зафіксованих на місці ДТП, становить 25183,11 грн.

Окрім того, експертом підтверджено, що виявлені на місці ДТП пошкодження могли призвести до пошкоджень інших частин автомобіля і в такому разі вартість відновлювального ремонту буде становити 26487,02 грн.

У мотивувальній частині експертизи експертом наведено обґрунтування неможливості врахування ремонту задньої панелі багажника, заднього лонжерону, днища багажника та заміни задньої балки, оскільки зазначені пошкодження не зафіксовано працівниками ДАЇ та відсутні на фотокартках, а пошкодження задньої балки могло бути при наявності супутніх пошкоджень заднього лівого колеса, яке також не зафіксовано у наданих доказах.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи відновлення позивачем транспортного засобу до предявлення позову та відсутність доказів на підтвердження звязку між проведенням ремонту задньої панелі багажника, заднього лонжерону, днища багажника, задньої балки та обставинами ДТП від 08.01.2015 року, зафіксованими на місці аварії, колегія суддів вважає висновок суду про задоволення позову в повному обємі помилковим.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового - про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення матеріальної шкоди в розмірі 26487,02 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розмір задоволених вимог становить 69,88% від ціни позову, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції в сумі 385,18 грн. (69,88% від судового збору - 551,2 грн.) та з позивача на користь відповідача судові витрати при розгляді справи в апеляційній інстанції в сумі 843,2 грн. (30,12% від судового збору - 606,92 грн. та від витрат на проведення експертизи 2000 грн.).

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 вересня 2016 року та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 26487,02 та судові витрати в сумі 385,18 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 843,2 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: