Справа № 415/7119/15-ц
Провадження № 22ц/782/719/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, листопада місяця, 15-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4,

встановила:

У листопаді 2015 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, її було прийнято до судового розгляду. У подальшому позивач доповнив та уточнив підстави позову, вказав відповідачами двох осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та просив суд про усунення перешкод у користуванні майном, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4. Просив суд усунути перешкоди у користуванні майном автотранспортним засобом шляхом зобовязання ОСОБА_6 повернути ОСОБА_2 автотранспортний засіб Volvo s80, 2003 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) VIN-YV1TS91J531307545 YVIT91J531307545, тип ТЗ легковий (сєдан), реєстраційний номер НОМЕР_1, стягнути з відповідача судові витрати, визнати недійсним перереєстрацію автомобіля на нового власника ОСОБА_1.

Позов було розглянуто із винесенням по справі 04 квітня 2016 року рішення, яким позов задоволено повністю, було зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повернути ОСОБА_5 транспортний Volvo s80, 2003 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) VIN-YV1TS91J531307545 YVIT91J531307545, тип ТЗ легковий (сєдан), реєстраційний номер НОМЕР_1 та не чинити перешкод ОСОБА_2 у його в користуванні, було визнано недійсним перереєстрацію автомобіля Volvo s80, 2003 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) VIN-YV1TS91J531307545 YVIT91J531307545, тип ТЗ легковий (сєдан), реєстраційний номер НОМЕР_1, 09.01,2013р. на нового власника ОСОБА_1, вирішено питання щодо судових витрат.

Із рішенням не погодився ОСОБА_1та надав на нього апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області 04.04.2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень проти неї, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено , що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивач відповідно до ст. 317 ЦК має право користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а відповідачі перешкоджають йому у здійсненні цього права і він на підставі ст. 391 ЦК має право вимагати усунення цих перешкод.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов без належного дотримання норм матеріального та процесуального права, так відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном саме власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Так, дійсно, відповідно до правил ст. 317 ЦК саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Частиною п'ятою статті 1268 ЦК є визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 1268-1269 ЦК є визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадщину можна прийняти шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що саме він є спадкоємцем ОСОБА_7, що померла 09.08.2011р не надано жодних доказів на підтвердження його вступу у спадщину, подання ним заяви до нотаріальної контори протягом 6 місяців з моменту смерті про вступ у спадок чи його спільного проживання із ОСОБА_7 на час відкриття спадщини, не надано свідоцтва про право на спадщину, не заявлено вимог у позовній заяві про визнання його права на спадщину за законом. Крім того, як вбачається зі змісту позову та уточненого позову позивач стверджує про те, що спірний автомобіль перебував у спільній сумісній власності його матері ОСОБА_7 та його батька ОСОБА_4, що є співвласником автомобілю, вимоги до відповідачів з боку ОСОБА_4 не є заявленими, позивач не вказує у позові про те, на яку частку автомобіля він вступив у спадок, чи вступив у спадок його батько, не надає доказів на підтвердження зазначених тверджень, не повідомляє суд про наявність чи відсутність спадкової справи. Суд не має права витребувати певні докази без клопотань про це з боку сторін по справі, статтею 303 ЦПК є визначено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції поспішно дійшов до висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог, адже позивач не довів суду що є власником спірного майна у порядку спадкування, твердження про це позивача є голослівним. Між тим, вимоги про усунення перешкод у користуванні майном та витребування майна та зобовязання повернути транспортний засіб позивачеві як власнику спірного майна, вимоги про визнання недійсною та скасування державної реєстрації транспортного засобу як похідні від первинних з огляду на їх зміст та приписи матеріального права можуть бути заявлені лише власником спірного майна, чиє право власності є підтвердженим, що довів своє право власності на спірне майно перед судом належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів ст. 387 ЦК України саме власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Проте про наявність у позивача речових прав на успадковане майно права володіння та право користування ним і, відповідно, право на захист цих прав можна було б казати лише після того, як ним було б прийнято в установленому законом порядку спадщину з часу її відкриття це відповідає і правовим висновкам Верховного Суду України у спорі про витребування спадкоємцем від добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння спадкодавця, що були надані ним у постанові ВСУ від 23 січня 2013 року

З огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновків про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення з інших, ніж про це заявлено у апеляційній скарзі підстав, адже відповідно до правил ст. 303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене вище, та керуючись ст. ст. 303-304, 307, 309, 315-316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, витребуванні майна, визнання недійсною та скасування державної реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя А.В. Яресько

Судді І.О. Дронська

ОСОБА_8