Справа: № 2-2854/11
Провадження № 4-с/522/162/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.

за участю секретаря Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, пов'язані з винесенням постанови про закриття виконавчого провадження № 50412029 від 30.06.2016 року неправомірними; скасувати постанову про закриття виконавчого провадження № 50412029 від 30.06.2016 року та поновити виконавче провадження № 50412029 та повернути виконавчий лист по справі № 2-2854/11 від 17.11.2016 року до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області для подальшого виконання.

При цьому посилався на те, що Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2016 року № 50412029 на основі виконавчого документу, виданого Приморським районним судом міста ОСОБА_2 № 2-2854/11 від 17.11.2015 року. 30.06.2017 Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50412029, в якій зазначається, що солідарним боржником ОСОБА_3, надано заяву, а також надано матеріали, відповідно до яких вимоги виконавчого документу виконано фактично, шляхом приведення в попередній стан приміщення квартири АДРЕСА_1 згідно Паспорта обєкта культурної спадщини «Прибутковий будинок Шварца 1890-і роки», складеного 30.11.2008 року.

ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець Саламаха В.В. не перевірив надану боржником заяву та матеріали, щодо приведення в попередній стан приміщення квартири АДРЕСА_2 та виніс неправомірну постанову про закриття провадження, чим порушив права та законні інтереси ОСОБА_1, паспорт обєкта культурної спадщини «Прибутковий будинок Шварца 1890-і роки», складеного 30.11.2008 року передбачає наявність двох поперечних несучих стін в фасадному приміщенні квартири АДРЕСА_3, відсутність сходів та дверей на фасаді.

ОСОБА_1 посилається, що стан в якому зараз перебуває приміщення квартири АДРЕСА_2 не відповідає Паспорту обєкта культурної спадщини «Прибутковий будинок Шварца 1890-і роки», складеному 30.11.2008 року, зокрема, у приміщенні квартири відсутні несучі стіни, замість вікна на фасаді облаштовані двері, сходи на фасаді не демонтовані. Скаржник вважає, що це може призвести до руйнування будинку та є небезпечним для життя та здоровя жителів будинку та долучив фотоматеріали стану, в звязку із чим виникла необхідність звернутись за захистом порушеного права до суду.

До судового засідання зявився ОСОБА_1, представник скаржника, вимоги, висловлені в сказі підтримали у повному обсязі та просили задовольнити скаргу.

До судового засідання зявився представник Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській, який заперечував проти задоволення вимог, надавши письмові заперечення.

До судового засідання не зявилась ОСОБА_4, яка була належним чином повідомлена, заяв щодо поважності причини неприбуття у судове засідання не надала

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі виданого Приморським районним судом міста ОСОБА_2, виконавчого документу № 2-2854/11 від 17.11.2015 року, Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2016 року № 50412029. Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50412029 від 30.06.2016 року.

У постанові про закінчення виконавчого провадження № 50412029 вказано, що 17.06.2016 року, солідарним боржником ОСОБА_3, надано заяву, а також надано матеріали, відповідно до яких вимоги виконавчого документу виконано фактично, шляхом приведення в попередній стан приміщення квартири АДРЕСА_1 згідно Паспорта об'єкта культурної спадщини «Прибутковий будинок Шварца 1890-і роки», складеного 30.11.2008 року, керуючись при цьому нормою п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що посилання представника Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області на факт приведення в попередній приміщення квартири АДРЕСА_1 здійснено спростовується матеріалами справи, а винесення Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції постанови про закінчення виконавче провадження № 50412029 від 30.06.2016 року є необґрунтованим, та порушує права та законні інтереси скаржника та не виконує завдань виконавчого провадження.

Суд виходить із того, що в виконавчому документі, виданому Приморським районним судом міста ОСОБА_2 № 2-2854/11 від 17.11.2015 року, в постанові про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2016 року № 50412029, а також в рішенні Апеляційного суду Одеської області по справі № 2-2854/11 (номер провадження 22-2/785/3254/14) вказано про зобовязання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно за власний рахунок привести в попередній стан приміщення квартири № 2 будинку № 21 по вулиці в м. Одесі, згідно технічного паспорту будинку, відображеного в Паспорті об'єкта культурної спадщини «Прибутковий будинок Шварца 1890-і роки».

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд виходить із того, що у Паспорті обєкта культурної спадщини «Прибутковий будинок Шварца 1890-і роки» передбачає облаштування двох поперечних несучих стін у приміщенні, наявність яких чітко простежуються на сторінці 32 Паспорту, відсутність сходів та дверей на фасаді, встановлено сторінці 4 Паспорту, та фотоматеріалами будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 21.

Суд встановив, що боржником ОСОБА_5 було подано лист від 07.06.2016 року, до якого серед іншого додано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 від 08.06.2007 року, який встановлює технічний стан квартири АДРЕСА_3 станом на дату подання листа державному виконавцю, а саме 07.06.2016 року. Суд встановив, що в матеріалах виконавчого провадження станом на момент закриття виконавчого провадження відсутні інші документи, що підтверджують інший технічний стан квартири АДРЕСА_3, по відношенню до встановленого в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_3 від 08.06.2007 року.

На підставі вказаного листа ОСОБА_5 та доданих до нього документів державним виконавцем було закрито виконавче провадження, отже фактичний стан квартири АДРЕСА_3 державним виконавцем встановлювався на підставі технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 від 08.06.2007 року.

Судом також встановлено, що технічний стан квартири АДРЕСА_3 не відповідає технічному стану приміщень першого поверху, відображеному в Паспорті об'єкта культурної спадщини «Прибутковий будинок Шварца 1890-і роки» від 30.11.2008 року, а тому суд вважає, що державний виконавець помилково прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження в порядку п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», за фактом фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження № 50412029 від 30.06.2016 року винесена необґрунтованою підлягає скасуванню.

Суд критично відноситься до посилань представника Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 на договір купівлі-продажу квартири реєстраційний номер № 6288, свідоцтво про право власності № 58345 від 29.03.1995 року, договір купівлі-продажу № 9250 від 23.08.1995 року, погодження сім'ї Василенко з плануванням реконструкції приміщення за адресою: АДРЕСА_4. Дозвіл на використання будівних робіт74/07 від 02.03.2007 року, розпорядження Приморської районної державної адміністрації №334 від 20.02.2007 року, розпорядження Виконавчого комітету ОМР 37-Ф-2576/2 від 31.07.2006 року, планове завдання Управління захисту обєктів культурної спадщини № 9-Ф-265 від 03.10.2006 року, висновок Управління архітектури та Міськбудівництва № 891/06 від 07.02.2007 року, Висновок Санітарно-епідеміологічної станції № 719/1948 від 01.08.2006 року, висновок експертизи МНС № 14-1409 від 01.09.2006 року, висновок Міністерства Юстиції України № 14963/14964 про законність даного технічного стану від 11.04.2008 року, висновок про вплив виконання робіт по реконструкції квартири № 2 на технічний стан та предмет охорони споруди - памятника, розміщеного за адресою м. Одеса, вул. Троїцька, 21 від 23.11.2010 року. Суд виходить з того, що вказані документи не призначені для того, щоб встановлювати технічний стан квартири АДРЕСА_3, не можуть бути підставою для зміни способу або порядку виконання рішення суду, та не підтверджують факту виконання судового рішення, а тому не мають відношення до справи.

При цьому суд не знайшов підтвердження того, що державний виконавець звертався до суду із заявою про розяснення змісту рішення суду в порядку ст. 221 ЦПК України.

Суд також критичного відноситься до вказаних в запереченнях посилань представника Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області на те, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, передбаченого ст. 385 ЦПК України. Свою позицію представник відповідача по справі аргументує тим, що ОСОБА_1 дізнався про існування постанови державного виконавця про закриття провадження № 50412029 від 30.06.2016 року 19.12.2016 року під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, однак скаргу подано лише 11.05.2017 року.

В матеріалах справи містяться копія опису вкладення від 23.12.2016 року та квитанція поштового відправлення № 480 від 23.12.2016 року, відповідно до яких ОСОБА_1 було направлено до суду скаргу на дії державного виконавця, а також ухвала по справі № 2-2854/11 від 07.03.2017 с. Домусчі Л.В., якою скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця було повернуто.

Відповідно до п. 119 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового звязку» (далі постанова), після закінчення шестимісячного строку з дня прийняття для пересилання невручені поштові відправлення підлягають розкриттю у порядку, визначеному відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 122 постанови, заяви про внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх для пересилання, про міжнародні реєстровані поштові відправлення у строки, передбачені актами Всесвітнього поштового союзу, про міжнародні поштові перекази у строки, передбачені міжнародними угодами про обмін поштовими переказами.

Тобто, строк зберігання інформації про поштові відправлення становить 6 місяців з дня реєстрації його працівниками поштового звязку, в тому числі данні правила розповсюджуються і на електронні системи пошуку відправлень за допомогою мережі Інтернет, а тому долучена представником Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області довідка за результатом запиту у розділі «Відстеження пересилання поштових відправлень» від 08.09.2017 року не може вважатись належним доказом в розумінні ст. 58 ЦПК України.

Представник скаржника просив строк на звернення зі скаргою на дії державного виконавця поновити та послався на те, що з незрозумілих причин скарга на дії державного виконавця була розподілена на суддю Тарасова А.В. (справа № 522/438/17), замість судді, який розглядав справу в суді першої інстанції, що призвело до того, що замість відкриття провадження за усіма трьома скаргами усіх стягувачів було відкрито провадження тільки за однією скаргою, а провадження за скаргою Скаржника відкрито не було помилково, про що скаржник дізнався значно пізніше. Представник скаржника зазначив, що відповідна скарга було одразу подана повторно, однак відповідно до ухвали Приморського районного суду по справі № 2-2854/11 від 07.03.2017 року провадження за повторною скаргою не було відкрито, а скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця повернено. Одразу після отримання ухвали с. Домусчі Л.В. по справі № 2-2854/11 від 07.03.2017 року скаргу було подано втрете.

Суд виходить з того, що належними доказами, наявними в матеріалах справи підтверджується те, що зверненням скаржник ОСОБА_1 звернувся вперше із скаргою на дії державного виконавця 23.12.2016 року, тобто в межах процесуальних строків, однак вказана скарга не була розглянута, а тому суд вважає, що пропуск скаржником строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця відбувся із поважних причин, що є підставою для поновлення скаржнику процесуальних строків, передбачених ст. 385 ЦПК України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ, покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародним договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до п. 18 Постанови № 6 від 7 лютого 2014 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту ст. 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до статті 383 ЦПК, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду України по справі № 6-931цс16 від 16.11.2016 року, справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.383 - 389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити частково.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 50412029 від 30.06.2016 року та поновити виконавче провадження № 50412029.

Повернути виконавчий лист по справі № 2-2854/11 від 17.11.2016 року до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області для подальшого виконання.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у пятиденний строк з дня отримання її копії до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя

14.11.2017