Справа № 456/3324/17
Провадження № 2/456/1901/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Куртої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Голобутівської сільської ради про визнання права власності на будинковолодіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 4 по вул. Івасюка у селі Голобутів Стрийського району Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що він є сином ОСОБА_4, яка померла 23.03.2007 року. На день смерті матері він проживав разом з нею та фактично прийняв спадщину. Він, як спадкоємець першої черги, 18.07.2017 року звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 18.07.2017 року, виданим приватним нотаріусом ОСОБА_5 Крім нього, у покійної ОСОБА_4 є ще два сини: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте, жоден із зазначених осіб на момент смерті ОСОБА_4 з нею не проживав, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідального органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини не подав. Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно частка в житловому будинку №4 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Івасюка у с. Голобутів Стрийського району Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності колгоспного двору від 28.01.1992 року, та дві земельні ділянки площею 0,1571га та 0,4298 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 25.07.1996 року. Відповідно до технічного паспорта від 27.09.2010 року, виготовленого Стрийським МБТІ, житловий будинок, господарські будівлі і споруди побудовано в 1958 році. В період з 1990-1992 років за життя ОСОБА_4 було здійснено самочинну добудову до літньої кухні. Згідно із записами в погосподарських книгах Голобутівської сільської ради житловий будинок № 4 по вул. Колгоспна (на даний час ОСОБА_6) у с. Голобутів Стрийського району станом на 15.04.1991 року рахувався за головою двору ОСОБА_4 та її синами: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 Його брати з 1989 року були тільки зареєстровані в даному будинку, але проживали окремо, відтак, своєю працею участі у веденні спільного господарства не брали. На момент смерті ОСОБА_4 вона була власницею 1/2 частини спірного житлового будинку №4 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Івасюка в с.Голобутів Стрийського району Львівської області, оскільки інша 1/2 частина зазначеного будинку фактично належить йому як члену колгоспного двору. 18.07.2017 року він звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_5, однак йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та 16.09.2017 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. За викладених обставин змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спірне будинковолодіння.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечили.

Представник відповідача - сільський голова Голобутівської сільської ради ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи його відсутності.

Відповідно до ст. 11, ч. 2 ст. 31, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що визнання позову слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АВ №323918 від 24.09.1970 року батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_9 та ОСОБА_4 /а.с. 10/.

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 30.12.1991 року житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Голобутів Стрийського району по вул. Колгоспна за № 4, належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 /а.с. 12/.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ від 25.07.1996 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка в с. Голобутів площею 0,59 га в межах згідно з планом для ведення особистого підсобного господарства /а.с. 16/.

ОСОБА_4 померла 23.03.2007 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-СГ №094015 від 23.03.2007 року /а.с. 11/.

Згідно із записом в погосподарській книзі Голобутівської сільської ради №1 за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991 року в будинку № 4 по вул. Колгоспна (зараз вулиця ОСОБА_6) в с. Голобутів Стрийського району Львівської області були зареєстровані ОСОБА_4 голова сімї та її сини ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 163/02-14 від 26.07.2017 року /а.с. 14/.

Згідно з витягом із погосподарської книги № 1 за 1991-1995 роки по Голобутівській сільській раді Стрийського району Львівської області в будинку № 4 «колгоспний двір» по вул. Колгоспна (зараз вул. ОСОБА_6) в с. Голобутів Стрийського району Львівської області станом на 01.01.1992 року були зареєстровані ОСОБА_4 голова сімї та її сини ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 /а.с. 15/.

Згідно з довідкою № 165/02-14 від 26.07.2017 року, виданою виконавчим комітетом Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області, станом на 23.03.2007 року в будинку № 4 за адресою вул. ОСОБА_6 (колишня Колгоспна) в с. Голобутів Стрийського району Львівської області проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4, її син ОСОБА_1, невістка ОСОБА_10, внук ОСОБА_11, внучка ОСОБА_12 /а.с. 13/.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 4 по вул. Івасюка в с. Голобутів Стрийського району від 27.09.2010 року загальна площа будинковолодіння становить 75,5 кв.м, житлова площа 47,2 кв.м /а.с. 17-18/.

Згідно з висновком про вартість майна від 05.08.2017 року, наданого ФОП ОСОБА_13, вартість житлового будинку № 4 по вул. Івасюка в с. Голобутів Стрийського району Львівської області 384100 грн. /а.с. 33/

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не претендують на частку в майні колгоспного двору, в тому числі в житловому будинку за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Голобутів, вул. Івасюка, 4, що підтверджується їх заявами від 02.09.2017 року, посвідченими приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5 /а.с. 19-20/.

Згідно з витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі № 48961094 від 04.09.2017 року та № 48439456 від 18.07.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 зареєстрована спадкова справа №60946472, спадкодавець ОСОБА_4 /а.с. 34-35/.

Постановою приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області № 262/02-31 від 16.09.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті ОСОБА_14 у звязку з тим, що нотаріусу не подані відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії /а.с. 21/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А оскільки в даній справі йдеться про колгоспний тип двору, то, на думку суду, слід керуватися статтями цього ж Кодексу, які регламентували правовідносини в колгоспному дворі до 16 грудня 1993 року і які були виключені з цього кодексу у зв'язку з введенням в дію Закону України «Про власність». Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування будинковолодіння має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Як розяснено в п. 6 Постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність», який втратив чинність на підставі Закону № 997-V від 27.04.2007 року, об'єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Колгоспним двором вважалось сімейно-трудове об'єднання громадян, які сумісно ведуть господарство, і більшість з них обов'язково отримує основний дохід в колгоспі, працюючи в такому в якості його членів.

Відповідно до ст.120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження цим майном здійснюється зі згоди всіх членів двору.

За змістом ч. 2 ст. 123 ЦК 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. З урахуванням цього спадкування в колгоспному дворі мало свої особливості.

Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної ОСОБА_13 України «Про введення в дію Закону «Про власність» від 26.03.1991 року загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

За правилами ст. 563 ЦК 1963 року у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування у майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, то до майна двору застосовуються загальні правила спадкування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Таким чином, судом встановлено, що предметом спору є будинковолодіння № 4 по вул. Івасюка в с. Голобутів Стрийського району Львівської області та станом на 15 квітня 1991 року, з часу введення в дію Закону України «Про власність», будинковолодіння належало до майна суспільної групи господарства - колгоспний двір.

Зважаючи на те, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи - колгоспний двір, станом на 1991 рік головою колгоспного двору була ОСОБА_4, а тому вона була власником цього будинковолодіння.

Позивач ОСОБА_1 є сином спадкодвця ОСОБА_4 та останнім членом колгоспного двору, оскільки інші його члени ОСОБА_3 та ОСОБА_2 втратили частку в його майні, так як з 1989 року проживали окремо, участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору не брали, про що вони самі ствердили у своїх заявах /а.с. 19-20/.

До дня смерті своєї матері 23.02.2007 року позивач проживав і був зареєстрований разом з нею в будинковолодінні № 4 по вул. Івасюка в с. Голобутів Стрийського району Львівської області, що стверджується довідкою № 165/02-14 від 26.07.2017 року /а.с. 13/, фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, оскільки користується будинковолодінням, надалі проживаючи в ньому, що свідчить про прийняття ним спадщини.

Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено.

З огляду на те, що позивач на час відкриття спадщини проживав з матірю ОСОБА_4, після смерті спадкодавця позивач фактично прийняв спадщину, не заявив про відмову від спадщини у встановлені ст. 1270 ЦК України строки, відповідачі не оспорюють його право на спірне будинковолодіння, позовні вимоги визнали, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за останнім права власності на будинковолодіння № 4 по вул. Івасюка в с. Голобутів Стрийського району Львівської області.

Керуючись ст.ст. 120, 123 ЦК 1963 року, ст.ст. 316, 328, 392, 1216, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 4 по вул. Івасюка в с. Голобутів Стрийського району Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Гула

Повний текст рішення складений судом 27 листопада 2017 року.