АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6319/17 Справа № 176/184/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Дніпро

21 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_3 /а.с.3/.

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя /а.с.18-22/.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08 травня 1971 року Жовтоводським міським бюро ЗАЦС Дніпропетровської області, актовий запис № 113 - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено «Черненко».

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Суд визнав обєктами права спільної сумісної власності та поділив між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно набуте рухоме майно, визнавши за ОСОБА_3 право власності та виділив їй наступне майно:

- мікрохвильова піч № Канді», вартістю 400 грн.;

- набір каструль в кільк. 3 шт (новий), вартістю 350 грн.;

- сковорідка синього кольору, вартістю 100 грн.;

- столові ложки 6 шт.( нержавіюча сталь), вартістю 60 грн.;

- виделки 6 шт.( нержавіюча сталь), вартістю 60 грн.;

- чайні ложки 6 шт.( нержавіюча сталь), вартістю 60 грн.;

- пральна машинка « Зануссі», вартістю 5000 грн.;

- м'ясорубка механічна « Новинка», вартістю 1500 грн.;

- ліжко дерев'яне з матрацом 1 шт., вартістю 200 грн. ;

- телевізор « Ел Джі», вартістю 700 грн.;

- килимок перед ліжком - 180X100, вартістю 300 грн.;

- праска « Тефаль», вартістю - 1500 грн.;

- м'який куток із вітальної кімнати (диван), вартістю 1000 грн.;

- принтер « Кенон», вартістю 1500 грн.;

- молочний набір (глек 2 чашки), вартістю 70 грн.;

- цукерниця кришталева - 1 шт., вартістю 100 грн.;

- келихи кришталеві винні 6 шт., вартістю 150грн.;

- кришталеві салатниці 7 шт., вартістю 490 грн.;

- одіяло пухове, вартістю 50 грн.;

- одіяло «верблюже», вартістю 50 грн.;

- махрове простирадло 1 шт., вартістю 100 грн.;

- подушки пір'яні 2 шт., вартістю 80 грн.;

- рушники махрові банні 5 шт., вартістю 400 грн.

- набір постільної білизни 2 шт., вартістю 300 грн.;

- пральна машина «Рига-17», вартістю 800 грн.;

- швейна машинка механічна, вартістю 500 грн.;

- тумба під телевізор, вартістю 500 грн.;

- килим на підлозі 4X3 м, вартістю 650 грн.;

- пилосос « Самсунг», вартістю 1000 грн.;

- трельяж, вартістю 200 грн.;

- шафа для суконь, вартістю 200 грн.;

- м'який куток ( 2 крісла), вартістю 400 грн.;

- сервіз кавовий на 6 персон 1 шт., вартістю 100 грн.;

- набір чайний СРСР, вартістю 200 грн.;

- сервіз чайний на 6 персон 2 шт. виробн. СРСР, вартістю 200 грн.;

- стільці мякі 2 шт., вартістю 100 грн.;

А всього на загальну суму 19370 грн.

Суд визнав обєктами права спільної сумісної власності та поділив між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно набуте рухоме майно, визнавши за ОСОБА_2 право власності та виділив йому наступне майно:

- холодильник « Самсунг», вартістю 1000 грн.;

- кухонний гарнітур «Золушка» (тумба, навісна шафа, пенал, стіл, 4 табуретки), вартістю 800 грн.;

- набір столових ложок 6 шт.( нержавіюча сталь), вартістю 60 грн.;

- набір виделок 6 шт.( нержавіюча сталь), вартістю 60 грн.;

- набір чайних ложок 6 шт.( нержавіюча сталь), вартістю 60 грн.;

- ліжко дерев'яне 1 шт., вартістю 200 грн.;

- тумба під телевізор, вартістю 200 грн.;

- килим на підлозі 3X4 м, вартістю 500 грн.;

- м'який куток ( диван), вартістю 400 грн.;

- шафа для книг, вартістю 200 грн.;

- шафа для суконь, вартістю 200 грн.;

- стінка «Жемчуг» (шафа, бар, книжкова шафа, шафа для суконь), вартістю 800грн.;

- плазмовий телевізор « Самсунг», вартістю 9000 грн.;

- комп'ютерний стіл, вартістю 700 грн.;

- комп'ютер «Самсунг» у комплекті, вартістю 2000 грн.;

- м'який куток з вітальної (2 крісла), вартістю 1000 грн.;

- стіл обідній деревяний, вартістю 200 грн.;

- стільці мякі 2 шт., вартістю 100 грн.;

- принтер « Самсунг», вартістю 500 грн.;

- радіотехніка «S -90», вартістю 200 грн.;

- плейєр «ВВК», вартістю 500 грн.;

- кришталевий набір келихів винних на 6 персон, вартістю 150грн.;

- одіяло ватяне, вартістю 50 грн.;

- одіяло сінтепон, вартістю 100 грн.;

- махрові простирадла 1 шт., вартістю 100 грн.;

- подушки пір'яні 2 шт., вартістю 80 грн.;

- набір постільної білизни 2 шт., вартістю 300 грн.;

- рушники махрові банні 3 шт., вартістю 240 грн.;

А всього на суму 19700 грн.

Судом також було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на автомобіль марки ВАЗ 2106, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно якої кожному із них належить по 1/2 частині вказаного автомобіля.

Припинив право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на автомобіль марки ВАЗ 2106, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат /а.с.97-102/.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині, а саме:

з переліку спільного майна подружжя, що підлягає поділу, пилосос «Самсунг», вартістю 1000 грн., пральну машинку «Рига-17» та принтер «Лексмарк 2500», вартістю 1360 грн. виділити ОСОБА_2;

суму вартості плазмового телевізора марки «Самсунг» змінити з 9000 грн. до фактичної його вартості у 6250 грн., що виділений ОСОБА_2;

суму вартості принтера «Кенон» змінити з 1500 грн. до фактичної його вартості у 1050 грн., що виділений ОСОБА_3

Апелянт в своїй скарзі просить також визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на ? частку автомобіля «ВАЗ 2106», 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишивши за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль. Включити в перелік спільного майна подружжя автомобіль «ОСОБА_4 Е 300Д», 1993 року випуску, реєстраційний номер АС 5050ВВ вартістю 10625 дол.США, що за офіційним курсом НБУ (на 18.04.2017 року 1 дол.США=26,81грн.) становить 284 856,25 грн., а саме, виділивши його ОСОБА_3 та стягнувши з неї на користь ОСОБА_2 його вартість у розмірі 284 856,25 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін /а.с. 114-116/.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частина 2 ст. 60 СК України визначає, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, в звязку з чим ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки відповідно до статті 60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю.

Судом встановлено, що 08 травня 1971 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08 травня 1971 року зареєстровано шлюб Жовтоводським міським бюро ЗАЦС Дніпропетровської області, актовий запис № 113 /а.с.5/. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

В силу ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З березня 2013 року сторони разом не проживають, подружні стосунки не підтримують через втрату почуттів поваги та любові.

Встановлено, що у 1994 році ОСОБА_2 був придбаний автомобіль ВАЗ 2106 1985 року випуску р.н. НОМЕР_2. Вартість вказаного автомобіля згідно наданої суду оцінки №26/06/17 від 06.06.2017 року складає 22697 грн. 56 коп. На даний час автомобіль перебуває у власності ОСОБА_2 /а.с.70-77/.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності по ? частині квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальна площа якої 68,20 кв.м /а.с.54, 56/.

Крім цього, сторони не заперечують, що за час шлюбу ними набуто побутові речі, які є об'єктами права спільної сумісної власності сторін.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції враховував позицію сторін та їх заперечення, вимоги закону щодо рівності часток у разі поділу майна.

Таке рішення суду є законним та обґрунтованим відповідними нормам матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Так, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно не включення у перелік майна подружжя, що підлягає поділу автомобіль ОСОБА_4 Е 300Д, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 10625 дол.США, що за офіційним курсом НБУ (на 18.04.2017 року 1 дол.США=26,81грн.) становить 284 856,25 грн.

Згідно довіреності від 03 вересня 2012 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_2, які діють незалежно один від одного, користуватись, розпоряджатись (продати, обміняти) належним ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобілем марки «ОСОБА_4 300 Д», 1993 р.в., реєстраційний номер АС 5050ВВ /а.с.67/.

Відповідно до довіреності від 16 січня 2013 року ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_6 та ОСОБА_3, кожен із яких діє самостійно, представляти її інтереси при вирішенні будь-яких питань, що неї стосуватимуться та повязаних із зняттям з обліку, обміном чи продажем за ціну та на умовах, що їй відомі, належним ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобілем марки «ОСОБА_4 300 Д», 1993 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_4 /а.с.68/.

Згідно листа Регіонального сервісного центру від 02 червня 2017 року №31/3-1449 транспортний засіб «ОСОБА_4 300 Д», д.н.з. НОМЕР_3 станом на 01.06.2017 року зареєстрований на громадянина ОСОБА_8 на підставі довідки-рахунку від 10.09.2013 року. Перереєстрація проведена 11.09.2013 року /а.с.64/.

Як встановлено матеріалами справи та не спростовано доводами апеляційної скарги, жоден з подружжя не оформив право власності на вказаний транспортний засіб.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 8. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно із ст. 210 та ст. 640 ЦК України, не вважається вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Враховуючи вказаний факт, а саме відсутність державної реєстрації права власності на автомобілі у органах МРЕВ, суд першої інстанції з яким погоджується і суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний автомобіль ніколи не являвся обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Довіреність на управління транспортним засобом не є підставою виникнення права власності, у звязку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню як недоведені.

Стосовно доводів апелянта щодо безпідставної відмови у виділенні в натурі належної йому ? частини квартири, розташованої у м. Жовті Води, колегія суддів відхиляє як такі, що не заслуговують на увагу.

Як вже зазначалось, Свідоцтвом про право власності на житло від 30 січня 2000 року закріплено право спільної часткової власності сторін на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 68,20 кв.м, по ? за кожним /а.с.54/. Цей факт також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.56/.

Отже, враховуючи зазначене, підстави для визнання спільної часткової власності на спірну квартиру в судовому порядку відсутні.

Колегія суддів не приймає також до уваги доводи апеляційної скарги стосовно неприпустимості поділу автомобіля «ВАЗ 2106», 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що це майно було придбано за час перебування у шлюбі, тому на підставі ч.1 ст.71 СК України суд правомірно визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на це авто по ? за кожним.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Під час поділу побутових речей, які є обєктами права спільної сумісної власності сторін, суд першої інстанції вірно керувався презумпцією рівності часток дружини та чоловіка.

Запропонований ОСОБА_2 варіант поділу призведе до збільшення його частки, а тому не може бути прийнятий до уваги колегією суддів.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_9