АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Баранніка О.П., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

Заявою від 15 жовтня 2015 року позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 194-199).

В обґрунтування позову посилався на те, що 05.02.2004 року померла його бабуся ОСОБА_6, яка на день смерті мешкала за адресою АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру № 13, розташовану в м. Дніпропетровськ, вул. Гладкова, буд. 25, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 15.01.2003 року. Спадкоємцями першої черги після смерті бабусі були: її чоловік ОСОБА_8, її донька ОСОБА_9, та її син, батько позивача ОСОБА_10. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявили про відмову від неї. Батько позивача ОСОБА_10 станом на день відкриття спадщини був зареєстрований та мешкав за адресою АДРЕСА_2, до нотаріальної контори заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини не подавав, а тому пропустив строк для прийняття спадщини. Згідно спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_6 спадкову справу не заведено. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частини спірної квартири на імя чоловіка померлої ОСОБА_8 мало бути видане свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя. Інша 1/2 частина квартири у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини ОСОБА_10 мала бути розподілена в рівних частках між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 21 лютого 2010 року помер дідусь позивача ОСОБА_8, який на день смерті мешкав за адресою АДРЕСА_1. Після його смерті приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстровано спадкову справу № 43/2014 та видано свідоцтво про право на спадщину від 15.10.2014 року на квартиру № 21, розташовану по вул. Героїв Сталінграда, буд. 131, на імя відповідача ОСОБА_4 01 вересня 2014 року помер батько позивача ОСОБА_10. У встановлений законом термін позивач звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На момент смерті батька позивачу ще не виповнилося 18 років. Постановою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 13, розташовану в м. Дніпропетровську, вул. Гладкова, буд. 25 у звязку з тим, що батько позивача ОСОБА_10 пропустив строк для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_6 Позивач вважає, що його батько мав поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті своїх батьків, оскільки хибно вважав, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, тобто за нормами ЦК України в редакції 1963 року. Також, батько позивача протягом тривалого часу тяжко хворів на туберкульоз та перебував на обліку у фтизіатра. Спірна квартира була придбана ОСОБА_6 та ОСОБА_11 для батька позивача ОСОБА_10, і він був зареєстрований в зазначеній квартирі від моменту її придбання. Позивач також зазначає, що оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру увесь час знаходяться у нього. Але приватний нотаріус ОСОБА_5 видав свідоцтво про право власності на вказану квартиру відповідачці на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 14.11.2014 року та не зареєстрованого відповідно до вимог чинного законодавства у Укрдержреєстрі.

З урахуванням вимог уточненої позовної заяви, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.11.2014 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1855 гр. на імя ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8, на квартиру № 13, розташовану у м. Дніпропетровську, вул. Гладкова, буд. 25. Встановити факт прийняття ОСОБА_10, який помер 05.09.2014 року, спадщини після смерті ОСОБА_6, померлої 05.02.2004 року. Встановити факт прийняття ОСОБА_10, який помер 05.09.2014 року, спадщини після смерті ОСОБА_8, померлого 21.02.2010 року. Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 05.02.2004 року, на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м. Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 21.02.2010 року, на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.11.2014 року, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1855 гр. на імя ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8, померлого 21.02.2010 року, на квартиру № 13, розташовану у м. Дніпропетровську, вул. Гладкова, буд. 25.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_10, який помер 05.09.2014 року, спадщини після смерті ОСОБА_6, померлої 05.02.2004 року.

Встановленофакт прийняття ОСОБА_10, який помер 05.09.2014 року, спадщини після смерті ОСОБА_8, померлого 21.02.2010 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 05.02.2004 року, на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 21.02.2010 року, на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є рідним онуком ОСОБА_6 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 418727, свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 492595, свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-КИ № 366908 (а.с. 12, 13, 14).

ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, бую. 131, кВ. 21 з 25.02.2003 року (а.с. 15).

05 лютого 2004 року померла бабуся позивача ОСОБА_6, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія І-КИ № 543094, виданого відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 09.02.2004 року.

На день смерті ОСОБА_6 мешкала за адресою: АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру № 13, розташовану в місті Дніпропетровську, вул. Гладкова, буд. 25, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 15.01.2003 року за реєстровим № 1-30 (а.с. 18, 19).

За даними технічного паспорту, виготовленого станом на 25.12.2002 року КП «Дніпропетровськ міжміське бюро технічної інвентаризації», зазначена квартира складається з: 1 коридор площею 4,9 кв.м.; 2 санвузол площею 2,7 кв.м.; 3 кухня площею 6,3 кв.м.; 4 житлова площею 16,8 кв.м. Загальна площа квартири 31,5 кв.м., житлова площа 16,8 кв.м. (а.с. 20-23).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є її чоловік ОСОБА_8, її донька ОСОБА_4 та її син, ОСОБА_10.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_8 та ОСОБА_4 прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявили про відмову від неї.

Батько позивача, ОСОБА_10, станом на день відкриття спадщини був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17), до нотаріальної контори заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини не подавав, а тому пропустив строк для прийняття спадщини.

Згідно спадкового реєстру після смерті гр. ОСОБА_6, померлої 05.02.2004 року, спадкову справу не заведено.

21 лютого 2010 року помер дід позивача ОСОБА_8, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 323378, виданим відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 25.02.2010 року.

На день смерті ОСОБА_8 мешкав за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 368, 372 ЦК України майно, яке знаходиться в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за згодою між ними.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 на 1/2 частину спірної квартири на імя чоловіка померлої ОСОБА_8 мало бути видане свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя.

Інша 1/2 частина квартири у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини ОСОБА_10 мала бути розділена в рівних частках між ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_8 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 зареєстровано спадкову справу № 43/2014 та видано свідоцтво про право на спадщину від 15.10.2014 року за реєстровим № 1698 на квартиру № 21, розташовану в м. Дніпропетровську по вул. Героїв Сталінграду, буд. 131 на імя відповідачки ОСОБА_4.

01 вересня 2014 року помер батько позивача ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 592208, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 02.09.2014 року.

У встановлений законом термін позивач звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На момент смерті батька позивачу ще не виповнилось 18 років.

Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 від 11.11.2014 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 13, розташовану в м. Дніпропетровську, вул. Гладкова, буд. 25 у звязку із тим, що його батько ОСОБА_10, пропустив строк для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_6, померлої 05.02.2004 року, а саме у відповідності до ст. 1268 ЦК України не була подана заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_6 та відсутня сумісна реєстрація разом із спадкодавицею за однією адресою (а.с. 24).

Позивач вважав, що його батько мав поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті своїх батьків, оскільки хибно вважав, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, тобто за нормами ЦК України в редакції 1963 року, який на час відкриття спадщини вже не діяв.

ОСОБА_10 протягом тривалого часу хворів на туберкульоз та перебував на обліку у фтизіатра. На підтвердження цих фактів до матеріалів справи додано результати медичних досліджень.

З метою оформлення спадкових прав на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_15 надавав нотаріально посвідчену довіреність від 03.04.2013 року на вчинення всіх юридично значимих дій своїй дружині ОСОБА_16 та тещі ОСОБА_17.

Однак, правовстановлюючі документи на нерухоме майно зберігались у інших родичів і були передані ОСОБА_17 за тиждень до смерті ОСОБА_10 Ці обставини були доведені в судовому засіданні 05 лютого 2016 року поясненнями сторін та показаннями свідків. Таким чином, оформити спадкові права на майно після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_8 батько позивача не встиг.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції задовольнив позов. Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент розгляду справи, суду першої інстанції було достовірно відомо, що власником спірної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, є ОСОБА_2, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 11.03.2015 року (т.1 а.с.124-125).

Проте вирішуючи питання про визнання права власності іншою особою на спірну квартиру, судом першої інстанції не було залучено власника зазначеної квартири. В той час, як апеляційна інстанції позбавлена такої можливості.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України зі змінами, внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, виключено можливість суду апеляційної інстанції скасувати рішення у разі не залучення особи до участі у справі і вирішення судом першої інстанції питання про права та обов'язки такої особи, з направленням справи на новий розгляд.

При цьому, апеляційний суд законодавчо не наділено правом скасувати рішення, після чого, залучивши на стадії апеляційного провадження таку особу до участі у справі, вирішити спір відносно її прав, оскільки відповідно до норм процесуального закону така особа має права й обов'язки при розгляді справи в суді першої інстанції, які порушуються у разі відсутності участі її в цій інстанції.

За змістом ст.ст.10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.35 ЦПК України, якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обовязки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Крім того, відповідно до п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не вирішив питання про залучення до участі у справі ОСОБА_2.

Розглянувши справу без участі вказаної особи, суд першої інстанції вирішив питання про його права та обовязки та дійшов передчасного висновку про задоволення позову, не перевіривши всі обставини справи.

Частиною 3 ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, як ухвалене передчасно, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді О.П.Бараннік

ОСОБА_18