Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 316/876/16 Головуючий у 1-й інстанції: Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/778/3482/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відео- конференції, апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики безгрошовим,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 29000 грн. та штрафу у розмірі 29000 грн. за договором позики, який 03.11.2014р. укладений між ними у письмовій формі. Отримання коштів у сумі 29000 грн. відповідач підтвердив особисто виданою розпискою, оригінал якої до теперішнього часу перебуває в нього. В обумовлений строк 04.11.2015р. відповідач не повернув позичені кошти, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 29 000 грн. та штраф за невиконання умов договору у розмірі 29 000 грн.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання договору позики та розписки безгрошовими, зазначивши, що вони познайомились 26.10.2014р. під час ДТП як її учасники. Так, ОСОБА_4 був потерпілим у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_2 був особою, яка скоїла правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. На підтвердження повного визнання своєї вини та наміру відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі ним були підписані надані представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 договір позики та розписка на суму 29 000 грн., які, як запевнив представник потерпілого, будуть відразу знищені після передачі потерпілому грошових коштів на відшкодування шкоди. Повне відшкодування шкоди ОСОБА_4 відбулося 05.11.2014р. у лікарні, де перебував на лікуванні потерпілий, що підтверджується нотаріально посвідченими документами. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору позики безгрошовими, ОСОБА_2 наполягав на тому, що договір і розписка були підписані ним саме на підтвердження наміру відшкодувати заподіяну шкоду, тобто виступали як засіб забезпечення виконання цього зобов»язання, і тому грошей по розписці він не отримував. У звязку із зазначеним, позивач за зустрічним позовом просив суд визнати розписку та договір позики від 03.11.2014 року безгрошовими.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 липня 2017 року первісний позов задоволено, у задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність вставлених судом обставин фактичним, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені первісного позову відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Врахувавши з»ясовані в ході розгляду справи обставини та встановлені на їх підставі правовідносини між сторонами у справі, а також вищезазначений правовий висновок ВСУ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами маються договірні відносини з позики на суму 29000 грн., отриману ОСОБА_2 від ОСОБА_4 та не повернуту в обумовлений строк, що підтверджується знаходженням оригіналу договору та розписки у позикодавця. Відтак, суд за умовами договору позики стягнув цю суму та штраф у розмірі 29000 грн. на користь позикодавця з позичальника, відхиливши зустрічний позов останнього як необгрунтований.

Колегія повністю погоджується з цими висновками суду з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03.11.2014р. між сторонами у справі був укладений письмовий договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 в борг до 04.11.2015р. грошові кошти в розмірі 29 000 грн., на підтвердження чого позичальник видав

позикодавцю відповідну розписку про отримання цих коштів (а.с. 5, 6).

Згідно з пунктом 3 вказаного договору, за умови прострочення повернення позиченої грошової суми позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день просрочки (а.с. 5).

Зі спливом строку користування позиченими грошима 04.11.2015р. ОСОБА_2 не повернув їх позичальнику, тому ОСОБА_4 спрямував на його адресу письмову вимогу від 09.11.2015р. про повернення суми позики протягом 7 днів з дати отримання вимоги, але боржник не виконав її ( а.с. 7).

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В зустрічному позові та на теперішній час в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що підписав наданий представником потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 договір позики та склав розписку не у зв»язку з позикою, а на підтвердження повного визнання своєї вини та наміру відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі. Тому наголошував на безгрошовості договору позики та на повне відшкодування шкоди потерпілому, що підтверджується, на його думку, нотаріально посвідченим договором.

Перевіряючи вказані доводи відповідача, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини та встановив наступне.

Вироком Суворівського районного суду м. Херсону від 28.01.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку в 1 рік.

Потерпілим у цій справі був ОСОБА_4, якого за обставинами кримінального провадження ОСОБА_2, порушивши правила дорожнього руху, 26.10.2014р. збив на пішохідному переході у м. Херсоні, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв»язку з чим проходив лікування в умовах травматологічного відділення стаціонару з 26.10.2014р. по 25.11.2014р.

25.11.2014р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений договір відшкодування шкоди ( а.с. 29), згідно з яким останній відшкодував потерпілому шкоду, завдану з його вини, у розмірі 20 000 грн. Натомість, потерпілий надав нотаріально посвідчену заяву, що претензій до ОСОБА_2 щодо відшкодування шкоди не має, яка була врахована у кримінальному провадженні при призначенні покарання.

ОСОБА_2 вказував, що зазначений договір та заява ОСОБА_4 свідчать на користь тому, що раніше підписаний договір позики слугував лише як гарантія для відшкодування ним потерпілому спричиненої шкоди. Крім того, договір позики та розписка підписані ним внаслідок психологічного тиску з боку представника потерпілого ОСОБА_6 та тяжких для нього обставин, а саме: наявність кримінального провадження, у якому його доля залежала від думки та поведінки потерпілого. Отже, договір позики насправді був безгрошовим.

Проте, колегія вважає, що, відшкодувавши спричинену ОСОБА_4 шкоду, ОСОБА_2 мав поставити питання про повернення йому оригіналу договору позики чи, принаймні, оригіналу розписки, якщо вони були саме забезпеченням відшкодування шкоди, як наголошує останній.

Але цих вимог не спрямовував до ОСОБА_7 ані після відшкодування шкоди, ані в подальшому після ухвалення судом вироку.

Крім того, під час нотаріального посвідчення договору відшкодування шкоди, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості внести до нього пункт про припинення дії договору позики та нечинності розписки, якщо вони носили лише забезпечувальний характер, але цього не зробив та нотаріусу про ці обставини не сповістив.

Вказуючи, що розписку та договір позики підписав під тиском з боку ОСОБА_5, ОСОБА_2 не звертався з відповідною заявою до правоохоронних органів ані в той час, ані в подальшому, а тому не довів існування цих обставин при їх написанні.

Не оскаржував нікуди ОСОБА_2 також і неповернення йому розписки після відшкодування шкоди та її незаконного утримання потерпілим, що вказує на наявність тих правовідносин, що обумовлені договором позики та розпискою, а не їх забезпечувального характеру щодо сплати суми відшкодування.

Крім того, за договором позики йому було передано 29000 грн., в той час як сума відшкодування визначалась у розмірі 20000 грн.

Пояснення ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_7 знаходився в лікарні та сам потребував коштів на лікування, що на думку сторони апелянта також вказує на безгрошовість розписки, спростував ОСОБА_6, вказавши, що потерпілий мав як особисті кошти, так і на лікування йому кошти збирались за місцем його роботи та було зібрано чималу суму 40 000 грн.

За вказаних обставин, суд зробив правильний висновок про недоведеність ОСОБА_2 підстав для визнання договору позики безгрошовим.

Відтак, знаходження оригіналу договору позики та оригіналу розписки у позикодавця є свідчення непогашення боргу позичальником перед ним.

Зважаючи на вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України відхиляє її із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 липня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: