Справа № 127/8179/17
Провадження 2/127/3271/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Константинові А.К.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», треті особи без самостійних вимог - Вінницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, Головне управління Держспоживслужби у Вінницькій області про визнання недійсним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

13.04.2017 року та 01.09.2017 року представник позивача ОСОБА_1 подав заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 42-48, 77-79) і мотивував позов тим, що є співвласником квартири № 167 за адресою: м.Вінниця, вул. Марії Литвиненко-Вольгемут (колишня вул. Литвиненка), 32 в м. Вінниці.

У січні 2017 року, отримавши з Вінницького міського суду Вінницької області матеріали позовної заяви у цивільній справі № 127/24663/16-ц, ОСОБА_3 дізнався, що 14.06.2012 року між ОСОБА_4 та КП «Вінницяміськтеплоенерго» був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 16182177. Вважає, що цей договір укладений з порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів» і цим позивачу завдано істотної майнової шкоди на суму понад 20 000 грн.

Так, користуючись своїм монопольним становищем, КП змінило зміст типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, текст якого затверджений Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (в редакції Постанови КМУ № 933 від 03.09.2009 року зі змінами, внесеними згідно з постановами КМУ № 151 від 17.02.2010 року, № 1135 від 31.10.2011 року).

При цьому спірний договір від 14.06.2012 року істотно порушив баланс договірних співвідношень не на користь споживача послуг ОСОБА_3

Були видозмінені преамбула договору, до п. 3 спірного договору були внесені відомості, які встановлювали заборгованість за надані послуги в розмірі 19 754,16 грн., що не передбачено умовами типового договору та Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

У спірному договорі відсутній п. 4 характеристика засобів обліку води і теплової енергії.

Розділ «Тарифи на послуги та їх загальна вартість» також відрізняється від типового тим, що у спірному договорі зазначено про двоставковий тариф, що не передбачено типовим договором та вказаною постановою КМУ, і це призвело до непередбачених законом надмірних витрат з боку споживача ОСОБА_3

З розділу «Оплата спожитих послуг» виключені умови про авансування оплати послуг, про отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт.

Був доданий пункт про зобовязання сплачувати послуги з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних, що не передбачено умовами типового договору.

Обсяг обовязків КП зменшено з 20 до 14 підпунктів, відповідальність КП, як виконавця, обмежена виною споживача чи третіх осіб.

У розділі «Порядок встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг та розвязання спорів» спірного договору додані п. 29 та п. 30 про відмову у задоволенні претензій споживача та відшкодування витрат з боку споживача.

Розділи «Строк дії договору» та «Інші умови» видозмінились не на користь споживача на відміну від типового договору. Так, додані пункти про застосування збільшеного строку позовної давності та про покладення на споживача додаткових майнових обовязків при розірванні договору, що ставить позивача у вкрай невигідне становище.

Дані відмінності умов спірного договору від умов типового договору вказують на обмеження права споживача послуг, є несправедливими, оскільки стосуються надання відповідачу права в односторонньому порядку змінювати умови типового договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у такому типовому договорі та ставить споживача послуг у менш захищене становище, що є порушенням з боку КП вимог ст.ст. 18, 19, 21, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Зазначаючи в договорі про борг в сумі 19 754,16 грн. відповідач порушив вимоги ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», не забезпечивши укладення із споживачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договорів про реструктуризацію боргу.

На думку позивача, під час укладення спірного договору, відповідач також порушив інші норми матеріального права Закон України «Про теплопостачання» та «Про ліцензування видів господарської діяльності». Позивач вважає, що на дату укладання спірного договору у КП не було відповідних ліцензій чи інших документів дозвільного характеру, що посвідчують його господарський статус. Вважає, що діяльність КП без належної ліцензії (дозволу) слід вважати забороненою, а вимоги про наявність боргу за послуги, що були надані без належної правової підстави незаконними. Крім того, договір не містить жодних посилань на ту обставину, що саме КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надає послуги теплопостачання (опалення та гарячої води) у будинку № 32 по вул. Литвиненко в м. Вінниці (відсутнє посилання на відповідний договір на постачання тепла у даний будинок).

В договорі також невірно вказані інші істотні відомості, а саме, щодо кількості проживаючих осіб та опалювальної площі. Позивач з 01.01.2003 року проживає один в двохкімнатній квартирі загальною площею 49,70 кв.м.

Крім того, позивач вважає, що договір ОСОБА_4 не підписувала, оскільки на цей час перебувала за межами України і ці обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2016 року у справі № 127/17886/16-ц, а також підтверджуються паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

На підставі ст. ст. 203, 215 ч.3, 216, 237, 241, 257 ЦК України, ст.ст. 19-22, 26, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 18,21, 23-25 ЗУ «Про теплопостачання», ст.ст. 18, 19, 21, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та Постанову КМУ № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», позивач просив визнати недійсним договір № 16182177 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_1 (вул.Литвиненка) в м. Вінниці, укладений 14.06.2012 року між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Суду пояснив, що договір є недійсним, оскільки не був підписаний ОСОБА_4 Крім того, умови договору не відповідають типовому, а плата нараховується на осіб, які фактично не проживають в квартирі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не зявилась, надала заяву, що посвідчена нотаріусом 04.08.2017 року (а.с. 80), згідно якої з 01.01.2003 року разом із своєю сімєю: чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 не проживають, наміру проживати в подальшому не мають. Можливості самостійно знятися з реєстрації за цією адресою у неї та її сімї не було. Також повідомила, що жодних договорів із комунальними, житлово-експлуатаційними організаціями (у т.ч. такими, що здійснюють утримання будинку та прибудинкової території, електропостачання, теплопостачання, усі види водопостачання, водовідведення стосовно квартири № 167 в будинку № 32 за адресою: м. Вінниця, вул. Марії Литвиненко-Вольгемут) особисто вона не підписувала, осіб на підписання договорів від її імені не уповноважувала.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що в договорі в частині технічної характеристики квартири було допущено помилку, але фактично нарахування здійснюються на двокімнатну квартиру з опалювальною площею 49,7 кв.м. Просила врахувати, що коли до КП надходили заяви про відсутність іншого мешканця ОСОБА_4, нарахування плати здійснювалось на 1 особу, що видно із розрахунку боргу (з червня 2012 року до грудня 2012 року, а також з січня 2013 року до листопада 2013 року). Умови договору є типовими, порушень прав споживачів при укладенні даного договору не було, а оскільки сторони домовились внести додаткові відомості в договір, зокрема щодо суми заборгованості, такі умови не є порушенням. Пункт щодо суми боргу носить лише інформативний характер і якби ОСОБА_4 звернулась із заявою про реструктуризацію заборгованості, її вимоги були б розглянуті. Нарахування 3% річних і інфляції на суму боргу передбачене також ст. 625 ЦК України, тому навіть за відсутності договору про надання послуг дані суми підлягали б нарахуванню. Також просила врахувати, що договір від імені ОСОБА_4 підписувала представник ОСОБА_7, яка надала оригінал довіреності від 30.01.2012 року, що була завірена віце-консулом м. Порту Португалія, її особа встановлювалась на підставі паспорту.

Представник Вінницького обласного територіального відділення антимонопольного комітету України ОСОБА_8 в судовому засіданні 01.06.2017 року пояснив, що звернень ОСОБА_3 або інших осіб до Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету стосовно ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції не було, договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води від 14.06.2012 року комітетом не досліджувався. В подальшому представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Між сторонами виникли договірні зобов`язальні правовідносини, що виникли між сторонами в сфері житлово-комунальних послуг, тому при вирішенні справи суд застосовує норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Про захист прав споживачів» і відповідні норми ЦК України.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 162 Житлового кодексу УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Вимогами п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками по ? частці квартири АДРЕСА_1 (вул. Литвиненко) в м.Вінниці на підставі свідоцтва про право власності САЕ 133963 від 24.11.1994 року (а.с. 13, 24).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, виданого ВООБТІ 19.10.1994 року, квартира розташована на 6 поверсі в 9-ти поверховому будинку, складається з двох окремих кімнат, житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м., лоджії площею 3,4 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., коридора площею 8,4 кв.м., санвузла, висота приміщень 2,5 кв.м. (а.с. 14).

14.06.2012 року між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в особі генерального директора ОСОБА_9 та ОСОБА_4 був укладений договір № 16182177 про надання споживачеві наймачеві (власнику) квартири та членам його сімї, а також іншим особам, які фактично проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 15-16). Сторони погодили, що в квартирі на момент укладення договору мешкають 4 особи (п.3), заборгованість за надані підприємством послуги з теплопостачання становить 19754,16 грн. Передбачені тарифи на послуги та їх загальна вартість за тарифами та нормами, погодженими органами місцевого самоврядування або іншими регуляторними органами згідно чинного законодавства, порядок оплати наданих послуг тощо. На момент підписання договору опалення (за двоставковим тарифом): умовно-постійна складова (абонплата) 1,48 грн./кв.м. в місяць нараховується протягом року; умовно-змінна складова (теплова енергія) 4,83 грн./кв.м. в місяць протягом опалювального сезону (без приладів обліку) або 190,07 грн. за Гкал (у разі наявності засобів обліку). За гарячу воду: за 1 особу 50,53 грн./міс (без приладів обліку) та 16,04 грн./куб.м. (при наявності приладів обліку) (п.6). Плата умовно-постійної складової опалення справляється щомісячно з розрахунку опалювальної площі квартири, умовно-змінної протягом опалювального сезону з розрахунку: за наявності засобів обліку за їх показаннями згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за відсутності приладів обліку за нормативами (п.7). Споживач зобовязався вносити плату за надані послуги до 20 числа місяця наступного за розрахунковим (п.8). За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі подвійної ставки НБУ, якщо інше не передбачено законодавством (п.10). Споживач зобовязався в установлений договором термін оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у разі прострочення платежів сплатити пеню, а на вимогу виконавця суму втрат від інфляції та 3% річних, якщо інше не передбачено законодавством.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що договір обмежує права споживача, оскільки без згоди ОСОБА_3 на нього, як на співвласника, були покладені обов`язки по оплаті послуг теплопостачання, договір не відповідає типовому договору, містить умови, які не повинні були зазначатись, а КП «Вінницяміськтеплоенерго» не довело, що має ліцензію на надання послуг з теплопостачання.

Суд вважає такі твердження безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В судовому засіданні встановлено, що договір від 14.06.2012 року відповідає типовому договору, затвердженому постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, і не порушує вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення. Договір містить умови, які мають істотне значення: предмет договору, тарифи на послуги та їх вартість, порядок оплати спожитих послуг, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, порядок встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг та розв`язання спорів, форс-мажорні обставини, строк дії договору та інші умови, адреси і підписи сторін.

Зазначення в договорі розміру заборгованості за надані послуги з теплопостачання на момент його підписання 19 754 грн., про наявність двоставкового тарифу, щодо авансування оплати послуг, зменшення кількості пунктів, які встановлюють відповідальність КП «Вінницяміськтеплоенерго», збільшення строку позовної давності тощо було лише за погодженням сторін і такі умови не суперечать Закону «Про захист прав споживачів».

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання у виді сплати інфляції та 3% річних також визначена ст. 625 ЦК України.

В судовому засіданні було встановлено на підставі оборотної відомості, що оплата за опалення була нарахована на площу 49,7 кв.м., а не 61,2 кв.м. як помилково зазначено в договорі, тому дана обставина також не є підставою для визнання договору недійсним.

У відповідності до положень п.2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону належить до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг. Двоставкові тарифи на теплову енергію, опалення та одно ставкові тарифи на підігрів води та гаряче водопостачання для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», затверджені рішенням виконкому Вінницької міської ради від 23.07.2009 року № 1647, яке є в матеріалах справи. Звернень ОСОБА_3 або інших осіб до Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету стосовно ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції не було.

Також суд вважає безпідставним твердження представника позивача щодо відсутності у КП «Вінницяміськтеплоенерго» ліцензії на надання послуг з теплопостачання. Суду надані ліцензії Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ), що видані «КП «Вінницяміськтеплоенерго» на виробництво електричної енергії на період з 10.12.2009 року до 09.12.2019 року, виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії) на період з 23.06.2012 року до 22.06.2017 року, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами на період з 23.06.2012 року до 22.06.2017 року, постачання теплової енергії на період з 23.06.2012 року до 22.06.2017 року, на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії на період з 10.12.2009 року до 09.12.2019 року.

Особливо суд враховує, що позивач ОСОБА_3 є співвласником квартири і споживачем послуг, що надає КП «Вінницяміськтеплоенерго», тому він зобов`язаний їх оплатити і не звільняється від оплати за фактично надані послуги (ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 509, 526, 625, 903 ЦК України).

Таким чином, суд встановив, що підстав для визнання недійсним договору від 14.06.2012 року, визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України, немає.

Обґрунтовуючи позов про визнання цього договору недійсним представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 також зазначив, що договір не підписаний ОСОБА_4

В судовому засіданні представнику позивача ОСОБА_1 було роз`яснено право уточнити підстави або предмет позову, враховуючи те, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинений.

Проте, представник надав письмову заяву про уточнення мотивації позовних вимог (а.с. 77-79) і наполягав на вирішенні вимоги про визнання договору недійсним саме з тих підстав, що ОСОБА_4 не підписувала договір.

В судовому засіданні було встановлено, що договір від 14.06.2012 року був укладеним, оскільки вчинений у письмовій формі і підписаний представниками сторін.

Згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації від 20.10.2016 року станом на 14.06.2012 року ОСОБА_4 перебувала за межами України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 надала для огляду оригінал договору і надала довіреність, посвідчену віце-консулом Консульства України в м. Порту, Португалія від 30 січня 2012 року, згідно якої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та яка тимчасово перебуває у Португалії, уповноважила ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, і.н. НОМЕР_2, керувати та розпоряджатися всім її рухомим та нерухомим майном, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, а у звязку з цим укладати всі дозволені законом угоди, в тому числі здійснювати нагляд за будь-яким нерухомим майном, вирішувати будь-які інші питання, повязані з користуванням електроенергією, тепло-, водопостачанням, сплачувати необхідні збори, платежі, комунальні послуги тощо; вести від її імені справи в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, житлово-комунальних установах м. Вінниці, житлово-експлуатаційних організаціях м. Вінниці; розписуватись за неї, в тому числі на угодах цивільно-правового характеру, що укладатимуться, стосовно будь-якої нерухомості, узгоджувати всі питання, що виникатимуть в процесі виконання повноважень, відносно будь-якого майна. Дана довіреність видана без право передоручення терміном на три роки та дійсна до 30.01.2015 року.

Також представник відповідача ОСОБА_2 повідомила, що особа представника була встановлена на підставі паспортних даних.

Згідно повідомлення Управління консульського обслуговування Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 07.11.2017 року, за інформацією Консульства України в м.Порту, віце-консулом ОСОБА_10: довіреність гр. ОСОБА_4 про надання повноважень гр. ОСОБА_7 дійсно була посвідчена 30.01.2012 року за реєстровим № 570/4-215; справжність підпису гр. ОСОБА_4 на заяві про реєстрацію довіреності та дубліката довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей було засвідчено 30.01.2012 року за реєстровим № 570/4-216.

Також суд приймає до уваги, що позивач ОСОБА_3 не був стороною правочину, і не довів, що його права порушені, оскільки навіть за відсутності договору він не звільнений від оплати за фактично отримані послуги від КП «Вінницяміськтеплоенерго».

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Оскільки належних доказів в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 не надав, його позов про визнання недійсним договору задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 207, 215, 509, 526, 625, 903 Цивільного кодексу України, ст. 162 ЖК УРСР, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: