У Х В А Л А

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівське», третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чорнобаївського районного управління юстиції, про визнання договорів оренди землі недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй належать дві земельні ділянки площею по 2.86 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського товариства. Вона уклала із сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Богодухівське» (далі - СТОВ «Богодухівське») договір оренди цих земельних ділянок на строк до січня 2011 року. 01 січня 2011 року товариство переуклало договори оренди землі з іншими землевласниками, а вона відмовилася, оскільки мала бажання самостійно обробляти землю. 04 січня 2016 року вона звернулася до товариства із вимогою повернути належні їй земельні ділянки, проте їй було відмовлено з посиланням на те, що вона 21 січня 2013 року та 12 квітня 2014 року підписала договори оренди цих земельних ділянок строком на 5 років.

Посилаючись на те, що вона зазначені вище договори оренди земельних ділянок не підписувала, підпис від її імені виконано іншою особою, позивачка просила визнати договори оренди земельних ділянок від 21 січня 2013 року та від 12 квітня 2014 року недійсними.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано договори оренди землі, укладені 21 березня 2013 року та 12 лютого 2014 року між СТОВ «Богодухівське» та ОСОБА_3, недійсними. Визнано недійсним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права-права оренди земельної ділянки площею 2,86 га кадастровий номер НОМЕР_1, номер запису 6825504, вчинених на підставі договору оренди землі від 21 січня 2013 року між СТОВ «Богодухівське» та ОСОБА_3, зареєстрований 29 серпня 2014 року. Визнано недійсним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права-права оренди земельної ділянки площею 2,86 га, кадастровий номер НОМЕР_2, номер запису 8765713, вчинених на підставі договору оренди землі від 12 лютого 2014 року між СТОВ «Богодухівське» та ОСОБА_3, зареєстрований 17 лютого 2015 року. Зобов'язано СТОВ «Богодухівське» повернути ОСОБА_3, за актом прийому-передачі, в натурі зазначені земельні ділянки, які належать останній на праві приватної власності. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорені договори оренди земельних ділянок були укладені без волі позивача та нею не підписані, а підпис на них виконано іншою особою, що підтверджено висновком експерта.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачка протягом 2013-2015 років отримувала орендну плату в натуральній та грошовій формі. При цьому суд послався на те, що висновок судово-почеркознавчої експертизи, на який посилався суд першої інстанції, не є категоричним і сам по собі цей висновок не є достатньою підставою для визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 належать дві земельні ділянки площею по 2.86 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського товариства.

Між ОСОБА_3 та СТОВ «Богодухівське» існували два договори оренди зазначених земельних ділянок, строк яких сплив у січні 2011 року.

04 січня 2016 року вона звернулася до товариства із вимогою повернути належні їй земельні ділянки, проте їй було відмовлено з посиланням на те, що вона 21 січня 2013 року та 12 квітня 2014 року підписала договори оренди цих земельних ділянок строком на 5 років.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона зазначені вище договори оренди земельних ділянок не підписувала, підпис від її імені виконано іншою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 145 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Ураховуючи, що позивач заперечує факт підписання договору оренди землі, спростовує факт отримання орендної плати за 2013-2015 роки і доводить, що саме вона обробляє земельні ділянки а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення, допущені при проведенні судово-почеркознавчої експертизи, у порушення ч. 4 ст. 10, 303 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його права на подання клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи або допит експерта, який давав висновок, що передбачено ст. 189 ЦПК України.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірив; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановив; не визначився які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова