ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5042/17
Провадження № 2/210/2172/17
У Х В А Л А

іменем України

"13" листопада 2017 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відділ Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись ся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відділ Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та зняття арешту з майна.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до частини 2 статті 109 Цивільно-процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

При цьому, відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_5 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській областізнаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр.. Поштовий, будинок 71, що територіально не знаходиться в межах дислокації Дзержинського (Металургійного) району міста ОСОБА_1 та відповідач відділ Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться за адресою: смт. Софіївка, вулиця Карпенко, будинок 10, що територіально не знаходиться в межах дислокації Дзержинського (Металургійного) району міста ОСОБА_1

Згідно Постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 01 березня 2013 року Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Так, з абзацу 3 пункту 2 даної Постанови вбачається, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

З матеріалів позовної заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та зняття арешту з рухомого майна вбачається, що транспортний засіб марки MAZDA-6, 2005 року випуску, зареєстрований в Апостолівському МРЕВ ДАІ УМВС в Дніпропетровській області, а Постановою начальника Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було оголошено в розшук вказаний автомобіль .

В той же час, суд звертає увагу на зміст частини 2 статті 114 Цивільно - процесуального кодексу України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до статті 115 Цивільно - процесуального кодексу України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, яка є джерелом права в України (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду»), вираз «суд, створений на підстави закону» охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й виконання судом конкретних правил, які регулюють його діяльність, та визначення складу суду у кожному конкретному випадку (Рішення Європейського Суду у справах Горгіладзе проти Грузії, пункт 68; Посохов проти Росії, пункт 39; Фатуллаєв проти Азейбарджану, пункт 144).

У звязку з чим встановлена, що справа у разі поданні позову за місцезнаходженням відповідачів по справі, не підсудна Дзержинському районному суду міста ОСОБА_1.

Частиною 1ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 22 зазначеного вище Закону передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності.

За загальним правилом підсудність - це сукупність установлених законом ознак, за якими визначається суд, що має розглядати конкретну справу, її значення полягає у правильному розподілі між судами справ, що підлягають розгляду по першій судовій інстанції.

Частиною 2 ст. 2 ЦПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Отже, з огляду на викладене вище, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на те, що процесуальним законом розгляд цієї справи віднесено до підсудності іншого суду, хоча б і тієї ж юрисдикції.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачеві, у звязку з непідсудністю справи Дзержинському районному суду міста ОСОБА_1.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 109, 110, 115, 121, 208-210 ЦПК України, судя, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відділ Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та зняття арешту з майна - повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду за місцезнаходженням відповідача юридичної особи, або за місцем завдання шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя: С. В. Ступак