Справа № 314/6966/16-ц
Провадження № 2/314/146/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Галянчук Н.М.,

секретар судового засідання Рясна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває вказана цивільна справа.

Зазначена справа неодноразово призначалась до судового розгляду, в тому числі 17 лютого 2017 року о 10 годині 00 хвилин та 23 березня 2017 року о 10 годині 00 хвилин. Однак, у судові засідання позивач ОСОБА_1 не зявлялась, хоча належним чином повідомлялась судом про день, час та місце розгляду справи.

Так, у судове засідання 17 лютого 2017 року позивач не зявилась, належним чином повідомлена судом про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить конверт, який повернувся до суду з позначкою листоноші «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 52), причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв і клопотань на адресу суду не надала.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяв про зміну місця знаходження від позивача до суду не надходило, таким чином, в силу вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, позивач вважається такою, що належним чином повідомлялась про слухання справи. Зважаючи на відсутність заяви позивача про розгляд справи за її відсутності, суд відклав розгляд цивільної справи на 23 березня 2017 року.

Однак, у судове засідання 23 березня 2017 року позивач також не зявилась, належним чином повідомлена судом про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с. 54).

22 березня 2017 року через канцелярію суду позивач подала письмову заяву про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю її явки у судове засідання, призначене на 23 березня 2017 року, однак причин неможливості явки у судове засідання позивач не назвала, доказів підтвердження поважності причин неявки у судове засідання також не надала.

Таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд визнає, що позивач повторно не зявилась до суду без поважних причин.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 169 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання позивача, повідомленого належним чином, без поважної причини або неповідомлення ним про причину повторної його неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд вважає за необхідне залишити зазначену позовну заяву без розгляду у звязку з повторною неявкою без поважних причин у судове засідання позивача.

Залишення заяви без розгляду, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий розгляд та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Вирішуючи клопотання відповідача ОСОБА_2 про стягнення з позивача на її користь понесених судових витрат у розмірі 5695,76 грн., а саме витрат на правову допомогу у розмірі 5120,00 грн., а також витрат, повязаних з явкою до суду, у розмірі 575,76 грн., суд виходить з того, що відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача; в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 38 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до статті 89 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат. В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, повязаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК).

Так, пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст. 56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ, зокрема, статтею 1 (в редакції Закону від 06 грудня 2016 року, чинній з 01 січня 2017 року) зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ж зі ст. 1 цього Закону (в редакції від 20 грудня 2011 року, чинній з 01 січня 2012 року), розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», встановлено, що у 2016 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. А ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на 01 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 гривень.

При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й повязана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному звязку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.

Виходячи з аналізу ст.ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), документи, що підтверджують кількість годин участі особи, яка надавала правову допомогу. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

З наданих відповідачем ОСОБА_2 документів вбачається, що 26 травня 2016 року вона уклала з адвокатом ОСОБА_3 договір про надання правової допомоги (а.с. 58-59).

17 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 26 травня 2016 року (а.с. 60), відповідно до якої сторони узгодили порядок оплати послуг. Зокрема, перелік послуг, кількість, ціна, строки надання послуг визначаються у Специфікаціях, а платежі здійснюються у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок адвоката у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до Специфікації № 1 до договору про надання правової допомоги від 26 травня 2016 року та розрахунку собівартості надання послуг правової допомоги (а.с. 61-62), сторони погодили загальну вартість послуг за цією Специфікацією - 1280,00 грн., а також перелік наданих послуг - підготовка справи № 314/6966/16-ц до судового розгляду, а саме аналіз позовної заяви ОСОБА_1 та додатків до неї, підготовка письмових заперечень на позовну заяву ОСОБА_1 та заяви про виклик свідків та забезпечення доказів, часові витрати за цією Специфікацією складають 2 години.

Відповідно до Специфікації № 2 до договору про надання правової допомоги від 26 травня 2016 року та розрахунку собівартості надання послуг правової допомоги (а.с. 63-64), сторони погодили загальну вартість послуг за цією Специфікацією - 640,00 грн., а також перелік наданих послуг - участь 06 грудня 2016 року у судовому засіданні у Вільнянському районному суді Запорізької області у справі № 314/6966/16-ц за позовом ОСОБА_1, часові витрати за цією Специфікацією складають 1 година.

Відповідно до Специфікації № 3 до договору про надання правової допомоги від 26 травня 2016 року та розрахунку собівартості надання послуг правової допомоги (а.с. 65-66), сторони погодили загальну вартість послуг за цією Специфікацією - 1920,00 грн., а також перелік наданих послуг - участь 11 січня 2017 року у судовому засіданні у Вільнянському районному суді Запорізької області у справі № 314/6966/16-ц за позовом ОСОБА_1, часові витрати за цією Специфікацією складають 3 години.

Відповідно до Специфікації № 4 до договору про надання правової допомоги від 26 травня 2016 року та розрахунку собівартості надання послуг правової допомоги (а.с. 67-68), сторони погодили загальну вартість послуг за цією Специфікацією - 320,00 грн., а також перелік наданих послуг - участь 25 січня 2017 року у судовому засіданні у Вільнянському районному суді Запорізької області у справі № 314/6966/16-ц за позовом ОСОБА_1, часові витрати за цією Специфікацією складають 30 хвилин.

Згідно з актом № 1 прийому-передачі наданих послуг від 13 лютого 2017 року (а.с. 69-70) за період з 01 грудня 2016 року до 13 лютого 2017 року адвокатом ОСОБА_3 належним чином та своєчасно надана правова допомога ОСОБА_2, загальна вартість послуг складає 4160,00 грн. Вказана сума сплачена відповідачем ОСОБА_2 15 лютого 2017 року, про що свідчить копія квитанції (а.с. 74).

Відповідно до Специфікації № 5 до договору про надання правової допомоги від 26 травня 2016 року та розрахунку собівартості надання послуг правової допомоги (а.с. 71-72), сторони погодили загальну вартість послуг за цією Специфікацією - 960,00 грн., а також перелік наданих послуг - участь 17 лютого 2017 року у судовому засіданні у Вільнянському районному суді Запорізької області у справі № 314/6966/16-ц за позовом ОСОБА_1, підготовка заяви про стягнення з ОСОБА_1 витрат, повязаних із розглядом справи № 314/6966/16-ц, та первинних документів на підтвердження цих витрат, часові витрати за цією Специфікацією складають 1 година 30 хвилин, з яких участь у судовому засіданні - 30 хвилин, підготовка заяви та первинних документів - 1 година.

Згідно з актом № 2 прийому-передачі наданих послуг від 20 березня 2017 року (а.с. 73) за період з 13 лютого 2017 року до 13 березня 2017 року адвокатом ОСОБА_3 належним чином та своєчасно надана правова допомога ОСОБА_2, загальна вартість послуг складає 960,00 грн. Вказана сума сплачена відповідачем ОСОБА_2 20 березня 2017 року, про що свідчить копія квитанції (а.с. 75).

Оскільки ОСОБА_2 надані документи, що підтверджують склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, а також факт оплати адвокату гонорару, суд вважає, що заява в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, однак не погоджується з сумою, яка має бути стягнута з позивача ОСОБА_1

Так, за Специфікаціями №№ 2, 3, 4 та 5 до переліку послуг включена участь у судових засіданнях у Вільнянському районному суді Запорізької області у справі № 314/6966/16-ц за позовом ОСОБА_1 з відображенням часу участі, зокрема, 06 грудня 2016 року - 1 година, 11 січня 2017 року - 3 години, 25 січня 2017 року - 30 хвилин та 17 лютого 2017 року - 30 хвилин.

Однак, з журналу судового засідання від 06 грудня 2016 року (а.с. 37) вбачається, що судове засідання тривало з 14 години 24 хвилин до 14 години 48 хвилин, тобто 24 хвилини. Враховуючи вимоги ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір стягнення витрат на правову допомогу має бути зменшений пропорційно до тривалості судового засідання та має складати 256,00 грн. за 24 хвилини участі у судовому засіданні.

Відповідно до журналу судового засідання від 11 січня 2017 року (а.с. 42-45), судове засідання тривало з 11 години 21 хвилини до 12 години 06 хвилин, тобто 45 хвилин, отже, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1, складає 480,00 грн.

З журналів судових засідань від 25 січня 2017 року (а.с. 49) та від 17 лютого 2017 року (а.с. 50) вбачається, що ці судові засідання тривали 3 (з 10 години 32 хвилин до 10 години 35 хвилин) та 1 (з 10 години 44 хвилин до 10 години 45 хвилин) хвилини відповідно, отже, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1, складає 32,00 грн. та 10,67 грн. відповідно.

Таким чином, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 слід стягнути документально підтверджені витрати на правову допомогу на загальну суму 2698,67 грн.

Вирішуючи вимоги відповідача ОСОБА_2 щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 витрат, повязаних із явкою до суду, суд виходить з такого.

За змістом ст.ст. 79, 85 ЦПК України, судові витрати складаються у тому числі з витрат, повязаних з розглядом справи, тобто витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, зокрема, переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла тощо.

На відшкодування витрат, повязаних із явкою до суду, ОСОБА_2 заявлено вимогу про відшкодування витрат на придбання палива для автомобіля, необхідного для переїзду адвоката ОСОБА_3 з м. Запоріжжя до м. Вільнянськ Запорізької області для відвідування засідань суду, у розмірі 575,76 гривень. На підтвердження цих витрат відповідачем надано копії водійського посвідчення на імя ОСОБА_3, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також фіскальних чеків про придбання палива (а.с. 76-80).

Витрати, повязані з явкою до суду, відшкодовуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» і не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Виходячи з того, що згідно зі ст. 60 ЦПК України, надання доказів відповідних витрат є обовязком сторони, а відповідач (її представник) не надали суду відповідних документів на підтвердження вказаних витрат (як то норма споживання палива конкретною маркою автомобіля, відстань між місцем проживання або роботи представника відповідача та суду, що є необхідним для розрахунку витрат палива для подолання конкретної відстані), у суду немає підстав стягувати з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 вказану суму, оскільки, по-перше, фіскальні чеки про придбання пального не є безспірним доказом вказаних витрат, а по-друге, суду не надано доказів того, що оплату пального здійснювала сама відповідач ОСОБА_4 (надані суду копії фіскальних чеків такої інформації не містять).

Таким чином, вимоги відповідача ОСОБА_2 про стягнення з позивача ОСОБА_1 витрат, повязаних із явкою до суду, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 77, 79, 84, 85, 88, 89, 169, 207, 208-210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у сумі 2698,67 грн. (дві тисячі шістсот девяносто вісім гривень шістдесят сім копійок).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.М. Галянчук

23.03.2017

23.03.2017