Провадження № 2/645/2105/17
Справа № 645/3710/17
16 листопада 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бабкової Т.В.,
при секретарі - Кривеженко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_3. звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 1638792, 00 грн.
Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 16.11.2017 року представник позивача за договором про надання правової допомоги ОСОБА_4 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала заявлені позовні вимоги та не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи був повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без її участі не надала. Згідно ч.3 ст. 27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язуєвідповідача самостійно цікавитися перебігом розглядусудом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Судом встановлено, що 21.03.2017 року ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 6840,00 грн. зі строком повернення до 28.03.2017 року, що підтверджується розпискою в отриманні суми позики позичальником, яка міститься в матеріалах справи.
У звязку із невиконанням договірних зобовязань за договором позики позивач просить суд стягнути з відповідача 6840,00 грн. заборгованості за договором позики від 21.03.2017 року.
Крім того, 03.04.2017 року між ОСОБА_1 (далі позикодавець) та ОСОБА_2 (далі позичальник) укладено договір позики б/н, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 6960,00 грн., що еквівалентно 260 доларам США зі строком повного погашення боргу не пізніше 10 квітня 2017 року.
За умовами п. 9.3 договору позики б/н від 03.04.2017 року, сторони погодили, що у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання за договором, він зобовязаний сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі сто процентів від суми, визначеної у п. 1 договору в однодневний строк з моменту порушення умов договору. Крім того, відповідно до п. 9.4 позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми, визначеної в п. 1 договору за кожен день прострочення виконання будь якого зобовязання за договором в однодневний строк з порушення умов договору.
Крім того, 01.06.2017 року між ОСОБА_1 (далі позикодавець) та ОСОБА_2 (далі позичальник) укладено договір позики б/н, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 182000,00 грн., сторони домовились, що ця сума еквівалентна 7000,00 доларам США зі строком повного погашення боргу не пізніше 30 червня 2017 року.
За умовами п. 9.3 договору позики б/н від 01.06.2017 року, сторони погодили, що у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання за договором, він зобовязаний сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі сто процентів від суми, визначеної у п. 1 договору в однодневний строк з моменту порушення умов договору. Крім того, відповідно до п. 9.4 позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми, визначеної в п. 1 договору за кожен день прострочення виконання будь якого зобовязання за договором в однодневний строк з порушення умов договору.
У звязку із невиконанням договірних зобовязань за договором позики позивач просить суд стягнути з відповідача 182000,00 грн. заборгованості за договором позики від 01.06.201 року, а також відповідно до п. 9.3 договору суму штрафу у розмірі 6960,00 грн. та відповідно до 182000,00 та відповідно до п. 9.4 пеню у розмірі 1110200,00 грн.
Стаття 1051 ЦК України передбачає право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обовязок довести зазначений факт покладений на позичальника.
Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання ним грошового зобовязання відповідач суду не надав.
За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписках та договорах позики грошові кошти.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та ЦК інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 549 ЦК України передбачено обовязок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобовязань за договором позики від 21.03.2017 року, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача 6840,00 грн.заборгованості за договором позикизаконною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.
Згідно з договором позики від 03.04.2017 року, відповідач повинна була повернути позику не пізніше 10.04.2017 року в розмірі 6960,00 грн., прострочення платежу на час подання позовної заяви 30.08.2017 року складає 142 дня.
Відповідно до п. 9.3 договору, позивачем нарахований штраф у розмірі сто процентів від суми визначеної у п. 1 договору, що дорівнює 6960,00 грн.
Згідно з договором позики від 01.06.2017 року, відповідач повинна була повернути позику не пізніше 30.06.2017 року в розмірі 182000,00 грн., прострочення платежу на час подання позовної заяви 30.08.2017 року складає 61 день.
Відповідно до п. 9.3 договору, позивачем нарахований штраф у розмірі сто процентів від суми визначеної у п. 1 договору, що дорівнює 182000,00 грн.
Приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем договірних зобовязань за договором позики від 01.06.2017 року, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 182000,00 грн. заборгованості за договором позики, 182000,00 грн. штрафу та 1110200,00 грн. пені законними обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.
Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в загальній сумі 8000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.
Стягнутиз ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму боргу за договором позики у розмірі 1638792 (один мільйон шістсот тридцять вісім тисяч сімсот девяносто дві) грн.
Стягнутиз ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,на користь держави судовий збір у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя