Справа № 152/1870/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2017 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря - Коновальчука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - орган опіки та піклування Чуднівської районної державної алміністрації Житомирської області,

у с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав.

У позові зазначено, що мати позивача та мати малолітньго ОСОБА_3 - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала з відповідачем у незареєстрованому шлюбі.

Від спільного проживання у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з часу смерті матері проживає з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні.

Відповідач належним чином своїх батьківський обов'язків не виконує, участі у вихованні дитини не бере, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує матеріально.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Чуднівської районної державної адміністрації Житомирської області, орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на зазначене вище, а також на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судове засідання позивач не з'явився, однак до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.43).

Відповідач у судове засідання не з'явився, проте він нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення батьківських прав (а.с.38).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Чуднівської районної державної адміністрації Житомирської області у судове засідання не з'явився, однак 6 лютого 2017 року до суду подав заяву, у якій просить суд розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с. 2).

Як вбачається зі свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2, батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 (а.с. 3).

Із характеристик на дитину ОСОБА_3, виданих адміністрацією навчальних закладів, які він відвідує зараз, вбачається, що вихованням та матеріальним забезпеченням дитини батько не займається, жодного разу до дитини не довідувався (а.с. 12-15).

У довідці виконкому Чуднівської міської ради Житомирської області від 25 листопада 2016 року № 4273 зазначено, що до складу сім'ї позивача входить ОСОБА_3 (а.с. 19).

Із довідки-характеристики, виданої виконкомом Чуднівської міської ради Житомирської області від 25 листопада 2016 року № 4274, вбачається, що ОСОБА_1 за місцем проживання зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони (а.с. 19).

Відповідно до рішення від 2 березня 2017 року № 16/392, орган опіки та піклування Чуднівської районної державної алміністрації Житомирської областівважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 (а.с. 44).

Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та СК України.

Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], № 39221/98 і №41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, судом встановлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своїх дітей.

Отже, оскільки судом установлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає у сім'ї позивача, яка власне і займається його вихованням та утриманням, а батько - ОСОБА_2 утриманням і вихованням сина не займається, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, то відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина, а відтак, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн судового збору.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 10, 11, 57-60, 62-64, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Войнаровський