АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7103/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/169/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 5 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар - Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю , виселення та зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням, третя особа ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.

В обґрунтування позовних вимог посилає на те, що він є єдиним власником квартири № 74 , що розташована у будинку № 22 на мікрорайоні 4 Зарічному у м. Кривому Розі, у помешканні інших зареєстрованих осіб не має.

Він є інвалідом другої групи, має вади мовлення, порушена координація руху. Колишня його дружина ОСОБА_2 у жовтні 2013 року самовільно вселила до його квартири свого рідного брата - ОСОБА_4 З вказаного часу відповідач проживає у квартирі, чинить йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 13 жовтня 2014 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою, яка належить йому на праві власності, шляхом виселення ОСОБА_4В, з усіма спільно проживаючими з ним особами. Вирішено питання судових витрат.

За заявою ОСОБА_4 ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом. В обґрунтування якого зазначив, що за договором найму ОСОБА_3 зобовязується надати наймачеві ОСОБА_5 у володіння й користування квартиру за адресою: мікрорайон 4-й Зарічний АДРЕСА_1, м. Кривий Ріг, для постійного проживання в ньому лише за оплату комунальних послуг на строк 5 років до 01.04.2018 року. Відповідно до п.1.3 Договору крім наймача ОСОБА_5 в квартирі будуть постійно проживати: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, тому просив суд: визнати за ним право користування спірною квартирою.

Після уточнення позовних вимог у червні 2015 року ОСОБА_3 залучив відповідачами у справі окрім ОСОБА_4, ще ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 просив суд: усунути йому перешкоди у користуванні власною квартирою шляхом їх виселення з квартири, стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу, та судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю квартирою № 74 , що розташована у будинку № 22 на мікрорайоні 4 Зарічному у м. Кривому Розі, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 ОСОБА_6 У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати , повязані з оплатою правової допомоги адвоката по 840 грн , з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2,ОСОБА_5, та ОСОБА_6

Зокрема вважає, що у матеріалах справи відсутні докази її проживання разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оскільки вона має своє житло, трикімнатну квартиру, тому проживає в ній, ніколи в квартирі позивача не проживала.

Судом не взято до уваги що згідно акту про проживання в квартирі ОСОБА_3 проживає лише ОСОБА_4 тому підстави для виселення інших відповідачів, які фактично у квартирі позивача ніколи не проживали немає.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Згідно наявних в матеріалах зворотних поштових повідомлень, сторони належним чином повідомлені про розгляд справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 В підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира за адресою: мік-н 4-й Зарічний, буд.22 кв.74, м. Кривий Ріг, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 8).

Згідно довідки житлово-експлуатаційної організації №31 від 22.05.2014 року, у вищезазначеній квартирі зареєстрований лише ОСОБА_3 ( а.с.9).

З Акту складеного мешканцями будинку №22 на мкр-ні 4 Зарічний, затвердженого майстром ТОВ «УЮТ-2011» 21.05.2014 року видно, що у квартирі №74 даного будинку, що на праві власності належить позивачу ОСОБА_3 проживає без реєстрації ОСОБА_4 ( а.с.10).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст.ст.317,319,383 ЦК України та виходив з наявності правових підстав для усунення позивачу,як власнику, перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд дійшов висновку про нікчемність укладеного договору найму, укладеного між ОСОБА_3М, та ОСОБА_5, тому правові підстави для проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 та відповідного розподілу судових витрат.

В частині відмови в задов0ленні позовних вимог ОСОБА_4 рішення суду не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції в частині усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_2,ОСОБА_7В, ОСОБА_6, з огляду на наступне.

Сторонами не заперечується та матеріалами справи доведено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1. ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в частині відсутності доказів її проживання та проживання ОСОБА_5 й ОСОБА_6 в квартирі позивача, такими що заслуговують на увагу.

З Акту про проживання від 21 травня 2014 року видно, що в квартирі позивача проживає лише ОСОБА_4, тому правових підстав для усунення перешкод та виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, й ОСОБА_6 у суду першої інстанції були відсутні

Висновки суду першої інстанції про проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в квартирі позивача ОСОБА_3 не доведені матеріалами справи та ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за недоведеністю порушення його прав зазначеними особами.

Згідно п.2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

У звязку із чим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судових витрат на правову допомогу у розмірі по 840 грн., з кожного також підлягає скасуванню, з відмовою в їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 303 304, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю та вирішення питання про стягнення з них судових витрат, повязаних з оплатою правової допомоги по 840 грн., з кожного скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_8