Справа № 462/4566/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/4302/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю:представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника Залізничної РА ЛМР ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про зобовязання ОСОБА_2 як наймача квартири № 58 на вул.Ряшівській, 27 за власний кошт привести планування квартири до попереднього стану.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.06.2016 року, позов задоволено, зобовязано ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові та сантехнічні прилади на площі житлової кімнати, яка позначена літерою 58-5 на поверховому плані будинку, пл.11,3 кв.м, у квартирі АДРЕСА_1 та привести планування квартири до попереднього стану. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради 114,70 гривень судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року в частині зобовязання ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року в частині зобовязання ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані сантехнічні прилади, залишено без змін.

Оскаржуючи заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 року, ОСОБА_2вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що згідно технічного висновку даного за результатами обстеження самочинно перепланованої квартири № 58 в багатоквартирному житловому будинку № 27 на вул. Ряшівській у м. Львові на відповідність Державним стандартам, будівельним нормам і правилам виконаного на замовлення апелянта експертом ОСОБА_8, дана квартира відповідає вимогам чинних будівельних норм, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству України, газифікація квартири проведена з погодженням ПАТ «Львівгаз», яке виконувало всі основні роботи по газифікації. Крім цього, апелянт зазначає, що його квартира не приватизована і до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 152 та 154 ЖК України, суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності, який закріплений у ст. 11 ЦПК України, оскільки, суд зобовязав ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові та сантехнічні прилади на площі житлової кімнати, яка позначена літерою 58-5 на поверховому плані будинку по вул. Ряшівській, 27 та привести планування квартири до попереднього стану. Судом, в порушення норм ст. 74,76 ЦПК України, не повідомлено апелянта про дату та час слухання справи. З вищенаведених підстав апелянт просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Залізничної РА ЛМР ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до частини першої ст.3 ЦПК України, частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано процедури перепланування, переобладнання квартири відповідно до вимог чинного законодавства, а наявність проекту про приведення до нормативних вимог самочинно здійсненого перепланування квартири АДРЕСА_1, введення в експлуатацію системи газопостачання у вказаній квартирі, не замінює дозвільних документів на переобладнання квартири, які у відповідача відсутні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є наймачами квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,8 кв. м, яка складається з двох кімнат, житловою площею 28 кв.м.

Відповідно до рішення спільного засідання адміністрації профкому відкритого акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш» (протокол № 9 від 16 січня 2001 року) мешканцям квартир № 58 та № 59 по вул. Ряшівській, 27 у м. Львові дозволено обладнати кухні на площі побутової кімнати під літ. «64», площею 16,1 кв. м.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 обладнано газові та сантехнічні прилади на площі житлової кімнати, яка позначена літ. «58-5» на поверховому плані, площею 11,3 кв. м, у квартирі АДРЕСА_1, на площі житлової кімнати встановлено плиту газову (ПГ-4) та газовий лічильник, фактично відповідачем на площі житлової кімнати обладнано кухню за відсутності відповідних дозволів.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_2Я.» від 17 квітня 2013 року зобовязано ОСОБА_2 демонтувати газові та сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати під літ. «58-5», площею 11,3 кв. м, з порушенням п. 2.28 Державних будівельних норм України В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року, яка набрала законної сили, розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17 квітня 2013 року «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_2Я.» в частині зобовязання ОСОБА_2 демонтувати газові прилади та привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану визнано протиправним та скасовано. У визнанні протиправним і скасуванні розпорядження в частині зобовязання ОСОБА_2 демонтувати сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати під літ. «58-5», площею 11,3 кв. м, відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаною постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року встановлено, що зі змісту листа публічного акціонерного товариства «Львівгаз» від 20 листопада 2014 року та акта прийомки внутрішньобудинкового газопроводу в експлуатацію від 23 лютого 1998 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 була введена в експлуатацію внутрішня система газопостачання, до складу якої входить два елементи, а саме: плита газова (ПГ-4) та газовий лічильник, які були встановлені на підставі робочого проекту, розробленого у 1998 році проектно-конструкторською групою відкритого акціонерного товариства «Львівгаз».

Пунктом 4 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених Наказом Державного комітету України по нагляду з охорони праці від 01 липня 1997 року, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що введення в експлуатацію систем газопостачання дозволяється за наявності акта прийняття обєкта.

Отже порушень не було виявлено.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зобовязання ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади, колегія суддів, встановивши фактичні обставини справи, враховуючи постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року, яка набрала законної сили, якою розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17 квітня 2013 року «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_2Я.» в частині зобовязання ОСОБА_2 демонтувати газові прилади та привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану визнано протиправним та скасовано, вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги про зобов»язання ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади, оскільки прилади газопостачання у квартирі здійснено відповідно до вимог законодавства, чинного на монет виникнення спірних правовідносин, такі дії відповідача не є протиправними, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобовязання ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади, не є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає скасуванню в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, передбачені ч.1 ст. 309 підстави для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 рокув частині зобов»язання ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади слід скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким в задоволенні цієї позовної вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 рокув частині зобов»язання ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким в задоволенні цієї позовної вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_9