Справа №489/9149/14-ц 16.11.2017 16.11.2017 16.11.2017
Провадження №22-ц/784/2185/17
Справа № 489/9149/14-ц Головуючий першої інстанції: Губницький Д.Г.
Провадження № 22-ц/784/2185/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, її представників ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Миколаївської міської ради про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позивачка зазначала, що після смерті батька 14 лютого 2009 р. вона з відповідачкою стали власниками по ? частини житлового будинку з прилеглими господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Даний будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці, яка рішенням виконавчого комітету ММР № 765/42 від 23 липня 1960 року була надана їх батьку під індивідуальне будівництво. Зазначала, що 20 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір про порядок володіння та користування житловим будинком, за яким у її користування були виділені приміщення 1-2, 1-3, 1-4 в житловому будинку літ. А-1, сарай за літ. Б, вбиральня за літ. Г, басейн № 2, ? частина водопровідної колонки № 1, частина огорожі № 5 (2, 50п.м.), огорожа № 7, що відповідає 45/100 часток житлового будинку, а у користування відповідачки ОСОБА_4 - приміщення: 1-1, 1-6, 1-5 в житловому будинку літ. А-1, нежитлова прибудова за літ. А, гараж за літ. В, ворота № 6, ? частина водопровідної колонки № 1, частина огорожі № 5 ( 9.3 п.м.), що відповідає 55/100 часток житлового будинку.

Як вказувала ОСОБА_2, даний порядок володіння та користування житловим будинком її влаштовує не в повній мірі. Крім того, зазначала, що відповідачка всупереч укладеній угоді продовжує користуватись вбиральнею за літ.Г., та відмовляється нести матеріальні витрати, пов'язані з її технічним обслуговуванням, у зв'язку з чим відбуваються конфлікти. Порядок користування земельною ділянкою між ними взагалі не встановлений.

Посилаючись на викладене, просила провести між нею та ОСОБА_4, як співвласниками, реальний поділ житлового будинку АДРЕСА_1 та визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована за вказаною адресою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2015 р. залучено до участі в справі в якості співвідповідача Миколаївську міську раду.

24 лютого 2017 р. ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги та просила здійснити поділ будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою за варіантами №3 як поділу, так і визначення порядку користування земельною ділянкою, розробленими судовим експертом у висновку додаткової експертизи №115-011 від 23 листопада 2016 р.

Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення вимог ОСОБА_2 про поділ будинку посилаючись на існування укладеного сторонами 20 грудня 2012 року договору про порядок володіння та користування житловим будинком та недоцільність у зв'язку з цим його прділу. Не заперечували проти встановлення порядку користування земельною ділянкою, проте зазначали, що фактична площа земельної ділянки під спірним домоволодінням складає 460кв.м., а тому при встановленні порядку користування ділянкою необхідно виходити саме з такої площі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 20 квітня 2017 року, позов задоволено частково. Поділено в натурі житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за третім варіантом додаткової судової будівельно - технічної експертизи №115-011 від 23 листопада 2016 р., графічно наведеним у додатку №4, виділивши в особисту власність ОСОБА_2 його 47/100 частин (в житловому будинку літ. А житлові кімнати 1-2 житловою площею 12,3 кв.м., 1-3 житловою площею 9,4 кв.м., 1-4 житловою площею 7,9 кв.м., 1-5 житловою площею 8,2 кв.м., прилеглі до будинку сарай літ. Б, вбиральня літ. Г., басейн літ. 2, 1/2 частину огорожі літ. 5,6,7,9 ), а ОСОБА_4 - 53/100 частин (в житловому будинку літ. А приміщення коридору 1-1 площею 4,6 кв.м., житлову кімнату 1-6 житловою площею 15,0 кв.м., приміщення 1-7 вбиральні поєднаної площею 2,9 кв.м., кухні 1-8 площею 5,4 кв.м., коридору 1-9 площею3,9 кв.м., прилеглі до будинку гараж літ. В, колодязь літ. 1, 1/2 частини огорожі літ. 5,6,7,9 ).

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір 1738 грн. 32 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 2992 грн. 17 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 7871 грн. 56 коп. судових витрат.

Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок облаштувати дверний пройом з приміщення 1-4 до 1-5.

Зобов'язано ОСОБА_4 за власний рахунок закласти дверний пройом з приміщень 1-6 до 1-5.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 16937 грн. грошової компенсації.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неврахування судом існування укладеного сторонами 20 грудня 2012 року нотаріально посвідченого договору про порядок користування спірним житловим будинком та ухвалення судом оскаржуваного рішення в судому засіданні, в якому ні відповідачка, ні її представник не були присутні та не знали про висновки додаткової судової будівельно - технічної експертизи №115-011 від 23 листопада 2016 р., просив скасувати рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Отже, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Саме такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить в рівних частках сторонам на підставі свідоцтв про право на спадщину від 19 серпня 2011 р. (т. 1 а.с.7, 8, 27, 28, 35, 36).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 765/42 від 23 липня 1960 року під будівництво цього будинку батьку сторін -ОСОБА_7 - була надана земельна ділянка площею площею 444 кв.м. (т. 1 а.с. 9).

20 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір про порядок володіння та користування належним їм на праві власності житловим будинком, за яким у користування позивачки були виділені приміщення 1-2, 1-3, 1-4 в житловому будинку літ. А-1, сарай за літ. Б, вбиральня за літ. Г, басейн № 2, ? частина водопровідної колонки № 1, частина огорожі № 5 (2,50п.м.), огорожа № 7, що відповідає 45/100 часток житлового будинку, а у користування відповідачки. - приміщення: 1-1, 1-6, 1-5 в житловому будинку літ. А-1, нежитлова прибудова за літ. А, гараж за літ. В, ворота № 6, ? частина водопровідної колонки № 1, частина огорожі № 5 ( 9.3 п.м.), що відповідає 55/100 часток житлового будинку (т. 1 а.с. 11).

Згідно матеріалів справи, на час розгляду справи судом фактично у користуванні позивачки знаходяться житлові кімнати 1-2 (12,3 кв.м.),1-3 (9,4 кв.м.), кухня 1-4 (7,9 кв.м.) у житловому будинку літ. А, а також прилеглі до будинку сарай літ Б, вбиральня літ. Г, басейн літ. 2,1/2 частини огорожі літ №5,6,7,9.

Відповідачка фактично користується в житловому будинку приміщеннями коридору 1-1 (4,6 кв.м.), житлової кімнати 1-5 (8,2 кв.м.), житлової кімнати 1-6 (15,0 кв.м.), поєднаною вбиральнею 1-7 (2,9 кв.м.), кухнею 1-8 (5,4 кв.м.), коридором 1-9 (3,9 кв.м.), а також прилеглими гаражем літ. В, колодязем літ. 1, ? частини огорожі (№5,6,7)

Також, як встановлено судом, комунікації у співвласників будинку роздільні, літ. З вбиральня на теперішній час знесена, після договору на визначення порядку користування сторони змінили порядок входу на територію будинку і тепер у кожної сторони він окремий, для позивача у висновку експертизи передбачена можливість облаштувати вхід/заїзд шириною 3 метри У відповідача є неузаконениа вбиральня літ. Д, також наявна можливість або встановити унітаз у поєднаній вбиральні або прибудувати окремий туалет.

Відповідно до висновку додаткової судової будівельної експертизи №115-011 від 23 листопада 2016 р. експертом розроблено чотири варіанти поділу в натурі житлового будинку з різним ступенем відхилення від ідеальної частини позивачки у праві власності: І - наближений до порядку користування житловим будинком, передбаченого укладеного сторонами 20 грудня 2012 року нотаріально посвідченого договору; ІІ - згідно порядку користування доволодінням, що фактично існує між сторонами, ІІІ - наближений до розміру ідеальних часток співвласників будинку, ІV -відповідно до побажань позивачки.

Суд поділив будинок за третім варіантом експертизи.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що даний варіант поділу будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідає вимогам закону, оскільки виділені сторонам приміщення є максимально наближеними до розміру належних їм часток у праві спільної часткової власності на будинок - відхилення від ідеальних часток складає 3/100 часток. За відхилення від розміру ідеальної частки у вартості будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами відповідачка ОСОБА_4 повинна виплатити грошову компенсацію позивачці ОСОБА_2 у розмірі 16937грн.

Між тим, за першим варіантом відхилення від ідеальних часток складає 9/100 часток, а розмір компенсації - 50810грн.; за другим варіантом відхилення від ідеальних часток складає 11/100 часток, а розмір компенсації - 62102грн.; за четвертим варіантом відхилення від ідеальних часток складає 7/100 часток, а розмір компенсації - 39519грн.

Також судом вірно врахована наявність систем електро-, газо -, водопостачання та каналізації у кожного співвласника та наявність для кожного з них окремого входу на територію будинку та можливість облаштування позивачкою входу/заїзду шириною 3 метри.

Влаштування відокремленої системи газопостачання було проведено позивачкою за письмовою згодою на це відповідачки (т. 1 а.с. 184), а посилання ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції на те, що її система газопостачання не працює з вини відповідачки ніякими доказами не підтверджена.

У відповідності до Звіту технічного обстеження будівельних конструкцій від 27.03.2017р., проведеного експертом з технічного обстеження ОСОБА_8, перестінки між приміщеннями 1-4, 1-5, 1-5 не є несучими, технічна можливість пробиття дверного отвору між приміщеннями 1-5 та 1-4 та закладанню дверного отвору між приміщеннями 1-5, 1-6 існує (т. 2 а.с. 142-156).

В силу ст. 152 ЖК України виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Отже, після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується, а тому судом вірно враховано, що передбачені третім варіантом додаткової судової будівельно - технічної експертизи №115-011 від 23 листопада 2016 р. роботи з перепланування кімнат не потребує спеціального дозволу на їх виконання.

В суді апеляційної інстанції відповідачка пояснила, що найбільш прийнятним вона вважає І варіант запропонованого експертом поділу будинку, хоча не зовсім згодна з поділом господарських та побутових споруд. Проте, вона не згодна з розміром компенсації, яка була визначена експертизою, що підлягає сплаті позивачці за відхилення від розміру ідеальної частки, оскільки вважає необґрунтованою розраховану експертом вартість будинку.

Між тим, як вбачається з висновку додаткової судової будівельної експертизи №115-011 від 23 листопада 2016 р., ринкова (дійсна) вартість спірного будинку в розмірі 564 561грн. розрахована експертом станом на 01 травня 2016 року за порівняльним підходом на основі проведеного аналізу ринку нерухомості об'єктів, аналогічних оцінюваному, відповідно до Національних стандартів № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» і № 2 «Оцінка нерухомого майна».

Саме виходячи з такого розрахунку і визначались експертом суми компенсації за відхилення від розміру ідеальної частки.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був врахувати укладений сторонами 20 грудня 2012 року нотаріально посвідчений договір про порядок користування спірним житловим будинком, оскільки визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі відповідно до статей 364, 367 ЦК України, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників (постанова Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13).

Посилання апеляційної скарги на те, що судом було ухвалено оскаржуване рішення в судому засіданні, в якому ні відповідачка, ні її представник не були присутні та не знали про висновки додаткової судової будівельно - технічної експертизи №115-011 від 23 листопада 2016 р., також не можуть бути прийняті до уваги. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка була обізнана про призначення судом додаткової судової будівельно - технічної експертизи, оскільки і сама ОСОБА_4, і її представник ОСОБА_9 були присутні в судовому засіданні 14 квітня 2016 року при вирішенні судом клопотання про призначення цієї експертизи, не заперечували проти її проведення, проте, свої питання на вирішення експертизи не пропонували. Після надходження до суду першої інстанції висновку додаткової судової будівельно - технічної експертизи № 115-011 від 23.11.2016 р. ухвалою суду від 12 грудня 2016 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 20 січня 2017 року. В судовому засіданні 20 січня 2017 року була присутня представник відповідача - ОСОБА_10, яка діяла на підставі довіреності (а.с. 121 Том 2) та за клопотанням якої для надання можливості ознайомитись з висновком експертизи розгляд справи було відкладено на 24 лютого 2017 р., про що особи, які приймали участь в судовому засіданні, у т.ч. представник відповідачки, були належним чином повідомлені під розписку (т. 2 а.с. 117-120). В судове засідання 24 лютого 2017 р. ані відповідачка, ані її представник не з'явились, про причину неявки не повідомили, клопотань від них не надходило, у зв'язку з їх неявкою судом була оголошена перерва до 31 березня 2017 року до 14год.00хв., про що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена (т. 2 а.с. 130, 134).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права судом першої інстанції.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою апелянтом не оскаржувалось, то згідно вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення в цій частині апеляційним судом не перевірялись.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається. За такого, відповідно до ст. 308 ЦПК України рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року та додаткове рішення від 20 квітня 2017 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2017 року та додаткове рішення від 20 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

І.В. Лівінський