Номер провадження: 22-ц/785/6091/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними,

встановила:

19.07.2016 року до суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання угод недійсними та просила суд визнати недійсними односторонні правочини:

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_8 від 16.07.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 314 з моменту її підписання;

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_9 і ОСОБА_8 від 24.09.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 423 з моменту її підписання;

- визнати недйсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_10 і ОСОБА_11 від 08.10.2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованою за № 607 з моменту її підписання;

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_12 від 11.04.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 178 з моменту її підписання;

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11 від 14.07.2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою за №1182 з моменту її підписання;

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_12 від 08.02.2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою за №124 з моменту її підписання;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

В обгрунтуванні своїх вимог позивач вказує на те, що зазначені довіреності:

- зареєстрована за №314 від 16.07.2012 року; зареєстрована за №423 від 24.09.2012 року; зареєстрована за №607 від 08.10.2013 року; зареєстрована за №178 від 11.04.2014 року, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_6, які були надані на підставі передоручення за довіреністю від 10.06.2012 року, наданої ОСОБА_14, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, підписаної ОСОБА_16, нотаріусом штату Іллінойс, округу Кук, від 10.06.2012 року, апостильованої, ОСОБА_19 Секретарем Штату, штат Іллінойс, Чикаго, США, 11.06.2012 року за №С12МН18823;

- зареєстрована за №1182 від 14.07.2015 року; зареєстрована за №124 від 08.02.2016 року, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_5, які були надані на підставі передоручення за довіреністю від 06.06.2015 року, наданої ОСОБА_14, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, підписаної ОСОБА_16, нотаріусом штату Іллінойс, округу Кук, від 10.06.2012 року, апостильованої, ОСОБА_19 Секретарем Штату, штат Іллінойс, Чикаго, США, 11.06.2012 року за №С15МF17038.

На підставі зазначених довіреностей, наданих на праві передоручення, за період з 2012 року по сьогодні представники ОСОБА_14 приймали участь у судових справах, звертались до суду з вимогами до позивача ОСОБА_3, чим намагаються стягнути з неї кошти, втручаються в розподіл майна подружжя, та позбавити її права власності, порушуючи її конституційні права та інтереси, а також заважаючи здійснювати господарську діяльність.

Позивач ОСОБА_3 посилається на лист офісу секретаря штату Іллінойс США від 20.01.2016 року, згідно якого, на її думку, довіреності надані ОСОБА_14 в США від 10.06.2012р. та 06.06.2015р. не посвідчувались апостилями від 11.06.2012 року за №С12МН18823 та від 08.06.2015 року за № С15МF17038 відповідно.

Також позивач стверджує, що ОСОБА_14 на території США не перебуває, оскільки, відповідно до листа Міністерства закордонних справ України за №71/ВКЗ/19-09/-50336 від 30.06.2016 року та листа Посольства США в Україні від 11.08.2016 року, інформація стосовно перебування ОСОБА_14 на території США в зазначених установах відсутня.

Таким чином, посилаючись на те, що довіреність ОСОБА_14 від 10 червня 2012 року є недійсною, оскільки видана на території США у той час, як він не виїжджав до США, а також на те, що довіреність не апостильована в установленому законом порядку, ОСОБА_3 просила визнати вказані вище довіреності недійсними з моменту їх підписання.

Посилаючись на порушення відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_4 ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України позивач ОСОБА_3 просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі, треті особи письмових заперечень, пояснень, будь-яких клопотань до суду не надали.

В судовому засідані позивач та її представник надали пояснення, в яких підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представники відповідачів, ОСОБА_2 і ОСОБА_4, позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволені позову відмовити.

Треті особи, приватні нотаріуси Одеського міського нотарійального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 до судового засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались. За заявою ОСОБА_7, від 02.09.2016 року, суд 05.09.2016 року залучив його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

В своїй заяві третя особа ОСОБА_7, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_3 підтримує, вважає їх обгрунтованими і законними та просив розглянути справу без його участі.

Обгрунтування своєї незгоди представник ОСОБА_2 - ОСОБА_12, зазначила, що оспорювані довіреності ніяким чином не порушують інтереси позивача ОСОБА_3, оскільки вони визначають тільки дії представників. Далі заначила, що у відповіді, наданої позивачем з офісу серктаря штату Іллінойс, не вбачається, що відповідь стосується саме довіреностей, наданих ОСОБА_14 в США від 10.06.2012 року та 06.06.2015 року. Відповіді, надані позивачем з МЗС України, Посольства США в Україні, не свідчать про те, що ОСОБА_14 відсутній на території США.

Також представник ОСОБА_2 зазначила, що не можна визнавати недійсними довіреності, надані на підставі передоручення представниками ОСОБА_14 в Україні, якщо не визнані недійсними довіреності, надані ОСОБА_14 в США.

В підтвердження факту надання ОСОБА_14 довіреностей в США, представник ОСОБА_2 надала суду для огляду оригінали довіреності від 10.06.2012 року, наданої ОСОБА_14 на ім'я ОСОБА_2 і відповідно до п.9 на ім'я ОСОБА_4, посвідчені нотаріусом округу Кук, штату Іллінойс, США, ОСОБА_16, апостильована за №С12МН18823 від 11.06.2012 року за підписом секретаря Штату Іллінойс, США, ОСОБА_19, з її перекладом, та довіреності від 06.06.2015 року, наданої ОСОБА_14 на ім'я ОСОБА_2 і відповідно до п.7 на ім'я ОСОБА_4, посвідчені нотаріусом округу Кук, штату Іллінойс, США, ОСОБА_16, апостильована за №С15МF17038 від 08.06.2012 року за підписом секретаря Штату Іллінойс, США, ОСОБА_19, з її перекладом.

Також для огляду до суду, представником ОСОБА_2 - ОСОБА_12, був наданий оригінал поштового конверту, в якому було відправлено довіреність з США, зі штрих кодом 00 99 9320, та із зазначенням дати відправлення з США - «14.06.2012 року», нібито ОСОБА_14 на адресу ОСОБА_20.

Позивач ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_21, на заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_12, пояснили, що на підставі оспорюваних довіреностей, представники звертались до Суворовського районного суду м. Одеси з різними позовними вимогами до позивачки, справа №523/6373/13-ц - про стягнення боргу на суму 50 000 доларів США, справа №523/19398/14-ц - про стягнення коштів, справа №523/5884/16-ц - про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів в сумі 1 240 805,00 грн., справа №523/6282/15-ц - про визнання недійсним свідоцтва про право власності кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке належить позивачу ОСОБА_3 (справа приєднана до справи №1527/3743/12 - про поділ майна подружжя). Зазначене свідчить, що на підставі оспорюваних довіреностей представники ОСОБА_14 протягом декількох років незаконно намагаються стягнути з ОСОБА_3 кошти, позбавити її майна, втручаються в розподіл майна подружжя, порушуючи її конституційні права та інтереси, а також заважаючи здійснювати господарську діяльність.

Позивачка зазначила, що до офісу секретаря штату Іллінос, США, був надісланий адвокатський запит №1-12/15 від 15.12.2015р. щодо апостилювання довіреностей, наданих ОСОБА_14 в США, в якому чітко ставилось питання про апостилювання саме довіреностей від 10.06.2012р. і 06.06.2015р. і зрозуміло, що і відповідь стосується саме цих довіреностей.

Представник позивача - ОСОБА_21, в судовому засіданні для огляду надав копії завірені належним чином рішення апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014р. у справі №523/6373/13-ц, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2016р. у справі №523/5884/16-ц, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2016р. у справі №1527/3743/12, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2016р. у справі №523/19398/14-ц, та адвокатський запит до США від 15.12.2015р. №1-12/15 з перекладом, з яких вбачається, що при постановленні цих рішень в судових засіданнях приймали участь саме ті представники, які представляли інтереси відповідачів за сфальсифікованими дорученнями.

Також позивач ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_21, пояснили, що не можна визнати недійсними довіреності нібито наданими ОСОБА_14 в США, якщо з документів наданих до суду ОСОБА_14 в США відсутній і він фізично не міг їх надати, тому й визнавати нема чого. Жоден офіційний орган ні МЗС України, ні Посольство США в Україні, які безпосередньо зобов'язані мати інформацію, стосовно перебування громадян України у США, не мють інформації щодо перебування ОСОБА_14 в США, та взагалі неможливо поїхати до США не отримавши дозвіл у Посольстві США в Україні.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_8, від 16.07.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 314 з моменту її підписання.

Визнано недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_22 і ОСОБА_8, від 24.09.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 423 з моменту її підписання.

Визнано недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_23 і ОСОБА_11, від 08.10.2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 607 з моменту її підписання.

Визнано недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_12, від 11.04.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 178 з моменту її підписання.

Визнано недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11, від 14.07.2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою за № 1182 з моменту її підписання.

Визнано недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_12, від 08.02.2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою за № 124 з моменту її підписання.

Стягнено з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 613,08 грн в рівних частках.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 в особі свого представника звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухваленні нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року рішення апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_2 надані довіреності від 16.07.2012 року реєстр №314; від 24.09.2012 року реєстр №423; від 08.10.2013 року реєстр №607; від 11.04.2014 року реєстр №178, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 для представлення інтересів ОСОБА_14

Зазначені довіреності надані ОСОБА_2 на підставі передоручення за довіреністю від 10.06.2012 року наданої ОСОБА_14, який постійно проживає в США за адресою: АДРЕСА_1, посвідченої нотаріусом штату Іллінойс, США ОСОБА_16, до якої доданий апостиль за №С12МН18823 від 11.06.2012 року, підписаний секретарем штату Іллінойс, США, ОСОБА_19, на ім'я ОСОБА_2 та за п.9 ОСОБА_4, на представлення інтересів ОСОБА_14 в Україні.

14.07.2015 року ОСОБА_2 надав довіреність за реєстром №1182, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, для представлення інтересів ОСОБА_14

Так, 08.02.2016 року ОСОБА_2 за заявою, зареєстрованою за №123, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відмовився від виконання обов'язків агента за довіреністю від 10.06.2015 року, наданої ОСОБА_14 в США, на підставі п.7 довіреності і призначено наступним агентом ОСОБА_4

08.02.2016 року ОСОБА_4 надав довіреність за реєстром №124, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, для представлення інтересів ОСОБА_14

Довіреності від 14.07.2015 року за реєстром №1182 та від 08.02.2016 року за реєстром №124, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, надані ОСОБА_2 і ОСОБА_4 відповідно, на підставі передоручення за довіреністю від 06.06.2015 року, наданої ОСОБА_14, який постійно проживає в США за адресою: АДРЕСА_1, посвідченої нотаріусом штату Іллінойс, США ОСОБА_16, до якої доданий апостиль за №С15МF17038 від 08.06.2015 року, підписаний секретарем штату Іллінойс, США, ОСОБА_19, на ім'я ОСОБА_2 та за п.7 ОСОБА_4, на представлення інтересів ОСОБА_14 в Україні.

Представники на підставі довіреностей, наданих ОСОБА_2 і ОСОБА_4 подавали позови до позивача ОСОБА_3, приймали участь у розгляді справи про поділ майна подружжя, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним

договором України.

Згідно п. с) ст.1 Гаазької конвенції від 05.10.1961р., що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, до якої 10.01.2002р. приєдналась Україна, та набула чинності 22.12.2003р. (надалі - Конвенція), зазначено, що ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави, до таких документів належать нотаріальні акти.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (ст.3 Конвенції).

Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції (ст.4 Конвенції).

Відповідно до зразку апостиля (додаток до Конвенції), апостиль повинен мати наступну інформацію:

Країна ________________________

Цей офіційний документ

підписаний ____________________

у якості _______________________

містить проставлену печатку/штамп __________

Підтверджено

у ______________________________

дата ___________________________

ким ____________________________

№ _____________________________

Печатка/штамп __________________

Підпис _________________________

Положення ст. 5 Конвенції вказують, що заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Судом оглянуто оригінали довіреностей з апостилями наданих представником ОСОБА_2

Так довіреність від 10.06.2012 року, яка надана ОСОБА_14 в США, посвідчена нотаріусом штату Іллінойс ОСОБА_16, округу Кук штата Іллінойс, США, з апостилем за №С12МН18823 від 11.06.2012 року підписаний секретарем штату Іллінойс, США, ОСОБА_19. В апостилі за №С12МН18823 від 11.06.2012 року згідно п.2 вказано «Цей офіційний документ було підписано ОСОБА_29», та в п. 3 «який діє в якості Секретаря округу/ округ Кук».

Довіреність від 06.06.2015 року, яка надана ОСОБА_14 в США, посвідчена нотаріусом штату Іллінойс ОСОБА_16, округу Кук штата Іллінойс, США, з апостилем за №С15МF17038 від 08.06.2015 року підписаний секретарем штату Іллінойс, США, ОСОБА_19. В апостилі за №С15МF17038 від 08.06.2015 року згідно п.2 заначено «підписаний ОСОБА_19» та в п.3 «як секретар штату».

Відповідно до ст.98 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси відповідно до законодавства України, міжнародних договорів застосовують норми іноземного права. Нотаріуси приймають документи, складені відповідно до вимог іноземного права, а також вчиняють посвідчувальні написи за формою, передбаченою іноземним законодавством, якщо це не суперечить законодавству України.

За результами огляду довіреностей і апостилей, вбачається, що обидві довіреності посвідчувались однією особою - нотаріусом штата Іллінойс округу Кук ОСОБА_16, однак в апостилях до довіреностей посвідчувались підпис та печатка/штамп інших осіб, але не нотаріуса штата Іллінойс округу Кук - ОСОБА_16. Викладене свідчить про порушення норм ГаазькоїКонвенції 1961 року щодо скасування вимог легалізації іноземних офіційних документів.

Суд дійшов до висновку про те, що апостилі № С12МН18823 від 11.06.2012 року і №С15МF17038 від 08.06.2015 року посвідчували підписи та печатки/штампи осіб, зазначених в цих апостилях для інших документів, що підтверджує і відповідь офісу секретаря штату Іллінойс, США, від 20.01.2016 року.

Також суд критично поставився до поштового конверта зі штрих кодом 00 99 9320, наданого представником ОСОБА_2, для огляду, в якості доказа, яким надсилалась 14.06.2012 року довіреність від 10.06.2012 року, надана нібито ОСОБА_14, з США. Зазначений поштовий конверт не містить жодного поштового штампу відділення зв'язку в США, з якого нібито відправлений конверт та написи адресатів на поштовому конверті нечіткі, розмиті.

Крім того, з листів Міністерства закордонних справ України №71/ВКЗ/19-09/-50336 від 30.06.2016 року та Посольства США в Україні від 11.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_14 не перебуває на території США та ці офіційні органи зовсім не мають ніякої інформації стосовно нього.

Належних доказів перебування ОСОБА_14 на території США або його постійного проживання в США відповідачами до суду не надано.

На підставі досліджених фактів, суд вважав, що ОСОБА_14 не міг надати довіреності на ім'я ОСОБА_2 і ОСОБА_4, для представлення його інтересів в Україні, як від 10.06.2012 року так і від 06.06.2015 року.

Таким чином, ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та ітересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Аналогічна позиція міститься в абзаці 1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За таких обставин, факт видачі та нотаріального посвідчення оспорюваних довіреностей суперечить актам цивільного законодавства України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністью.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Доводи відповідачів, зазначені у запереченнях проти позовів, зокрема про те, що права позивача не порушені, вважаються судом безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

З матеріалів справи та змісту позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила задовольнити її позов з підстав того, що довіреності ОСОБА_14 не були належним чином апостильовані, в архівах офісу секретаря штату Іллінойс, США не знаходяться такі типи документів, які були представлені для автентичності та те, що ОСОБА_14 не знаходиться на території США, що підтверджується листом Міністерства закордонних справ України та компетентних органів США.

В суді першої та апеляційної інстанції були оглянуті оригінали довіреностей з апостилями наданих представником ОСОБА_2, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Вони розміщені таким чином: перший лист довіреності надана ОСОБА_14 в США, посвідчена нотаріусом штату Іллінойс ОСОБА_16, округу Кук штата Іллінойс, США, другий лист апостіль, третий лист сертифікат, четвертий лист - другий лист довіреності наданої ОСОБА_14 в США, посвідчена нотаріусом штату Іллінойс ОСОБА_16, округу Кук штата Іллінойс, США, всі вони разом скріплені особливою золотою печаткою для відповідних документів, ксерокопія якої видно на першому листі довіреності. Так саме оформлена і інша довіреність з апостилем.

На підставі наведеного не можна вважати, що відповідні довіреності посвідчувались, апостіліровались та видавались з порушенням норм Гаазької Конвенції 1961 року.

Стосовно відсутності в архівах офісу секретаря штату Іллінойс, США, від 20.01.2016 року таких типів документів, які були представлені для автентичності, то дана обставина не може бути переконливим доказом того, що довіреності оформлювались, апостиліровались та видавались з порушенням.

Що стосується ствердження позивачки та посилання суду першої стосовно того, що ОСОБА_14 не міг перебувати на території США під час видачі довіреності, то з листа Міністерства закордонних справ України № 71/ВКЗ/19-09/-50336 від 30.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_14 у 2011 році виїхав з м. Одеси у Варшаву, а тому даний факт не спростовує можливості знаходження ОСОБА_14 на території США під час видачі довіреності. (а.с. 70)

Ця відповідь також спростовує посилання позивача, що ОСОБА_14 міг перебувати в США тільки оформивши належні документи в Посольстві США в Україні, так як він міг виїхати до США як з Польщі, так і з іншої країни.

Не є також безспірним доказом відсутності ОСОБА_14 на території США під час видачі довіреності відповідь Посольства США в Україні від 11.08.2016 року про те, що вони не мають ніякої інформації стосовно того, що ОСОБА_14 перебуває на території США.(а.с. 69)

При таких даних колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_14 не міг надати довіреності на ім'я ОСОБА_2 і ОСОБА_4, для представлення його інтересів в Україні, як від 10.06.2012 року так і від 06.06.2015 року.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, пояснень учасників провадження та даних ЄДРСР, між ОСОБА_14 та ОСОБА_3 існувало декілька спорів, в тому числі за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за об'єднаним позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Одеської міської ради, управління державної реєстрації юридичного департамену Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_20, треті особи ОСОБА_14, ОСОБА_26, ОСОБА_4 про витребування майна та усунення перешкод у користуванні та розрядженні майном (номер провадження 22-ц/785/4261/17).

Ініціаторами подачі вказаних позовів виступали представники ОСОБА_14, повноваження яких були оспорені як в межах цієї справи № 523/10173/16-ц, так і в межах справи №522/4348/16-ц.

При цьому скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 24.10.2016 року ВССУ в ухвалі від 10.05.2017 року по цій справі зазначив, що суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив, для яких цілей була видана довіреність від 10 червня 2012 року, зокрема для представлення інтересів ОСОБА_14 в суді чи для розпорядження належним йому майном, зокрема для укладення цивільно-правових угод, хоча це має юридичне значення для правильного вирішення спору. Також касаційним судом зазначено, що повноваження представника і дійсність довіреності (передоручення) на представництво особи в суді підлягають перевірці в рамках ЦПК України безпосередньо при вирішенні спору у справі (ст. 38-44 ЦПК України), в якій бере участь представник, а не за правилами недійсності правочинів. У цей же час дійсність або недійсність довіреності (передоручення), видані на представництво інтересів особи під час укладення цивільно-правових угод доводиться у позовному провадженні з перевіркою правильності її оформлення та підстав видачі.

Фактично ВССУ звернув увагу суду нижчих інстанцій на існування двох видів представництва - матеріального та процесуального, які слід розрізняти та в залежності від того щодо чого порушено позивачем питання, визначати норми законодавства, які підлягають застосуванню. З наведених міркувань слід зазначати, що позивач, не погоджуючись з діями нотаріусів та обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, в своїх поясненях посилалася на те, що нотаріуси видавали довіреності на здійснення представництва в суді з перевищенням обсягу своїх повноважень, у зв'язку з чим до неї були пред'явлені позови ОСОБА_2, ОСОБА_4, які приймали участь у розгляді справ про поділ майна подружжя та визначали представників для здійснення процесуального представництва.

В такому аспекті слід визнати, що оспорюються довіреності на процесуальне представництво, обсяг повноважень представника, в тому числі в порядку передоручення, які визначаються згідно з вимогами ст.ст. 38-44 ЦПК України.

Вказана обставина, на яку звернув увагу ВССУ в своїй ухвалі від 10.05.2017р., була досліджена та встановлена колегією суддів в ході розгляду справи 10.11.2017 року.

Що стосується посилання позивача на те, що довіреності від 10.06.2012 року так і від 06.06.2015 року не апостильовані в установленому законом порядку, то з цього приводу колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Гаазької Конвенції 1961 року (надалі Конвенція) що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються, зокрема адміністративні документи ; нотаріальні акти ; офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про

реєстрацію документа або факту який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Відповідно до ст.3 Конвенції, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа,

що підписала документ та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст.4 Конвенції, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Відповідно до ст.5 Конвенції, апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред'явника документа.

Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Відповідно до ст.6 Конвенції, кожна Договірна держава призначає, зазначаючи їхні офіційні функції, ті органи, яким надаються повноваження на проставлення апостиля, згаданого в частині першій статті 3.

На території штату Іллінойс нотаріальні дії регулюються Законом штату Іллінойс про нотаріат (5-те Зведення законів штату Іллінойс 312/).

Відповідно до розділу 3-106 статті ІІІ Закону штату Іллінойс про нотаріат, після отримання письмового запиту, нотаріально засвідченого документа і суми у розмірі 2 долари до сплати, Секретарь штату чи Секретарь округу видає свідоцтво про повноваження, що має форму, встановлену цим розділом.

Нотаріус ОСОБА_16 склав та посвідчив довіреність від ОСОБА_14, звернувся до уповноваженої особи округу Кук, штат Іллінойс, Чикаго, США для отримання засвідчення свого підпису, печатки та повноважень. ОСОБА_29, окружний діловод в окрузі Кук, видав сертифікат (свідоцтво про повноваження), яким посвідчив підпис, печатку і повноваження ОСОБА_16 як нотаріуса, приєднавши цей сертифікат до довіреності та залишивши на ньому відбиток печатки округу Кук, Іллінойс.

Довіреність, разом із посвідчувальним сертифікатом надається до органу, визначеному відповідно до ст.6 Конвенції, для видачі апостилю. Апостиль за порядком, діючим в США, видається на посвідчувальний сертифікат (який є офіційним засвідченням підпису та є документом, на якому проставляється апостиль, відповідно до ст.1 Конвенції).

Апостиль (засвідчення підпису нотаріуса) засвідчує справжність підпису нотаріуса, секретаря округу, секретаря суду чи місцевого реєстратора штату Іллінойс. Таке спеціальне засвідчення приймається іноземними країнами як доказ офіційного характеру конкретних документів. Перш ніж видати апостиль, офіс секретаря округу/суду перевіряє чи засвідчує справжність підпису нотаріуса на документі. Офіс секретаря округу/ суду видає Свідоцтво про повноваження (2 долари за документ), який підтверджує належну правосуб'єктність нотаріуса. Офіс Секретаря штату видає апостиль.

Як вбачається із довіреностей, виданих ОСОБА_14 на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_4, нотаріусом ОСОБА_16 було подано Секретарю штату Іллінойс довіреність з офіційним засвідченням його підпису, вчиненого ОСОБА_29. Секретарем штату Іллінойс ОСОБА_19 було видано апостиль з дотриманням вимог ст.ст.1-6 Конвенції.

Дотримання порядку оформлення довіреності, яка діє на території держави Україна підтверджується оригіналами довіреностей, сертифікатів та апостилів, які досліджувалися судом першої інстанції та підтверджується Відповіддю директора офісу секретаря штату ОСОБА_28 - ОСОБА_30 від 20.01.2016 року, нотаріальними діями третіх осіб у справі - нотаріусів - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які перевіряли довіреності, надані ОСОБА_14, посвідчуючи довіреність від ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Ст. 203 ЦК України передбачено, що:

1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зміст правочинів щодо посвідчення довіреностей від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_14 не суперечать нормам законодавства, інтересам держави і суспільства.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на момент вчинення оспорюваних правочинів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У момент вчинення правочинів особу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 установлено, їх дієздатність перевірено, повноваження, надані ОСОБА_14, перевірено приватними нотаріусами Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Волевиявлення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були вільним та відповідали їх внутрішній волі.

Спірні правочини укладено у письмовій формі та посвідчено нотаріально.

Вказані правочини укладені з дотриманням вимог частин 1-5 ст.203 ЦК України та є такими, що відповідають вимогам законодавства.

Оскільки позивачкою не було надано суду переконливих, належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в позовній заяві, то у суду першої інстанції не було законних підстави для задоволення позовних вимог.

При таких обставинах колегія суддів, дійшовши до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, вважає за необхідне на підставі п.п.1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними - відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п. 1-4 ст. 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року -скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко