Провадження № 2/127/5451/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним. Позов мотивовано тим, що 25.05.1993 року між МСПП «Ватра» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу гаражного боксу. Відповідач оплатила вартість гаражного боксу в сумі 1 980 010,00руб. З моменту укладення договору відповідач не зареєструвала договір у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Проте, відсутність реєстрації права власності в даному випадку не перешкоджає визнанню права власності в судовому порядку, адже згідно п. 2 ст. 227 ЦК УРСР обовязковій реєстрації підлягає купівлі продажу жилого будинку, а не жилого приміщення. В подальшому, а саме 02.12.2001року відповідач уклала договір купівлі продажу, згідно якого відчужила зазначений гараж позивачу. За продаж обєкта нерухомості отримала грошові кошти до підписання договору, про що зазначено в п.4 договору. Позивач після придбання майна також не ініціював проведення державної реєстрації, керуючись положеннями ст. 227 ЦК УРСР, чинними на момент купівлі нерухомості. Проте в подальшому, а саме з 01 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний кодекс України. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цивільним кодексом України положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що продовжують існувати після набрання ним чинності. Продавець за договором (відповідач) в 2006 році замовила виготовлення технічного паспорту на гараж по вул. Максимовича, 12 у м. Вінниці. Згідно даних технічної інвентаризації, було обстежено гараж «А» площею 19,8 кв.м. та погріб «п/А». Проте відповідач право власності на будівлю в органах реєстрації речових прав не зареєструвала, що унеможливлює також укладення повторного договорукупівлі-продажу з позивачем з дотриманням нотаріальної форми. За таких обставин, єдиною можливістю для позивача зареєструвати право власності на придбане майно є судове рішення про визнання дійсним договору купівлі - продажу гаражного боксу, укладеного в простій письмовій формі. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражного боксу площею 19,8 кв.м., розташований за адресою: місто Вінниця, вулиця Максимовича, 12, укладений 02 грудня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

10.10.2017 року позивач надала суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить визнати дійсним договір купівлі продажу гаражного боксу площею 19,8кв.м., розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимовича, 12 укладений 02.12.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Визнати за ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс площею 19,8 кв.м., розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимовича, 12.

01.11.2017року представник позивача надала суду уточнену позовну заяву, згідно якої просить визнати дійсним договір купівлі продажу гаражного боксу площею 19,8 кв.м., розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимова, 12, укладений 02.12.2001року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на гаражний бокс площею 19,8 кв.м., розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимовича, б/н.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала, просила задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Враховуючи думку учасників судового процесу, вимоги ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25 травня 1993 року між МСПП «Ватра» та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу гаражного боксу. Відповідач оплатила вартість гаражного боксу, що підтверджується квитанцією №082 від 25 травня 1993 року в сумі 1980010.00 руб. (а.с.7,8).

Отже, до правовідносин, що пов'язані з укладенням та виконанням зазначеного договору застосовуються норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року.

Згідно с.4 ЦК УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP. Української PCP. а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права й обов'язки.

Згідно ст. 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Так. ст. 227 цього ж Кодексу вказує, що нотаріальному посвідченню підлягає договір купівлі-продажу жилого будинку. Проте, об'єктом договору купівлі-продажу від 25.05.1993 року, укладеного між МСПП «Ватра» та Відповідачем є нежиле приміщення, стосовно якого в законодавстві не зазначено про обов'язкове нотаріальне посвідчення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право власності у відповідача виникло в день здійснення оплати на рахунок продавця та початку володіння цим майном, а саме 25.05.1993року.

02.12.2001 відповідач уклала договір купівлі- продажу, згідно якого відчужила зазначений гаражний бокс позивачу. За продаж об'єкта нерухомості отримала грошові кошти до підписання договору, про що зазначено в п. 4 Договору.

Позивач після придбання майна також не ініціював проведення державної реєстрації, керуючись положенням ст. 227 ЦК УРСР, чинними на момент купівлі нерухомості.

01 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний кодекс України. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цивільним кодексом України положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлових будівель, іншого нерухомого майна укладається їїписьмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У зв'язку з тим, що договір укладений між сторонами, не посвідчений нотаріально, він на даний час не підлягає державній реєстрації. Що в свою чергу створює перешкоди позивачу у можливості в подальшому вільно володіти та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. З ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Законом № 1878-VІ від 11.02.2010 року ст. 334 ЦК України було доповнено п. 4 відповідно до змісту якого, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Продавець за договором (відповідач) в 2006 році замовила виготовлення Технічного паспорту на гараж по вул. Максимовича, 12 у м. Вінниці. Згідно даних технічної інвентаризації, було обстежено гараж «А» площею 19.8 кв.м. та погріб «п/А».

Проте, Відповідач право власності на будівлю в органах реєстрації речових прав не зареєструвала, що унеможливлює також укладення повторного договорукупівлі-продажу з позивачем з дотриманням нотаріальної форми.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до п.13 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, у зв'язку з недодержанням вимог про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним з підстав, встановлених ст.220 ЦК України. При цьому суди мають з'ясувати чи дійсно втрачена можливість нотаріального посвідчення правочину.

В даному випадку, причиною того, що договір купівлі-продажу не може бути нотаріально посвідченим, є безумовна втрата такої можливості узв'язку з тим, що відповідач не завершила процедури державної реєстрації права власності на гаражний бокс.

Статтями 8, 21, 22, 41 Конституції України закріплено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної , творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. ст. 328, 334 ЦК України, договір купівлі-продажу є правочином на підставі якого набувається право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватись, розпоряджатись, володіти своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання договору купівлі продажу гаражного боксу площею 19,8 кв.м., розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимова, 12, укладений 02.12.2001року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним та визнання за ОСОБА_1 права власності на гаражний бокс площею 19,8 кв.м., розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимовича, б/н.

За клопотаннями представника позивача судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 4, 47, 227 ЦК УРСР, ст. ст. 204, 220, 334, ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України.

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі продажу гаражного боксу площею 19,8 кв.м., розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимова, 12, укладений 02.12.2001року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на гаражний бокс площею 19,8 кв.м., розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Максимовича, б/н.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: