Провадження № 2/761/1828/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 07 жовтня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. Зазначила, що Відповідач у вказаній квартирі зареєстрована з 2008 року, однак фактично не проживає у ній з 2014 року по теперішній час. Посилаючись на ряд норм діючого законодавства України, у тому числі на статті 71-72 Житлового кодексу Української РСР, де передбачено визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в судовому порядку, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням без поважних причин більше шести місяців, просила суд ухвалити судове рішенням яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

У судовому засіданні, Позивач позов з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримала. Позовні вимоги просила суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилася. Про місце, день та час судового розгляду повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Клопотання про відкладення судового розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності, як і заперечень на позов, до суду не подавала.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності Відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши у справі заочне рішення. Враховуючи той факт, що Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності сторони Відповідача.

Заслухавши пояснення Позивача, допитаної в судовому засіданні у якості свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 липня 1998 року Радянською районною Державною адміністрацією, ОСОБА_1 належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником, якому належить 1/3 частина вказаної квартири, є ОСОБА_3 (а.с. 7).

Згідно Довідки за Формою № 3 вих. № 2/10/00-825 від 10 серпня 2016 року, виданої Центром комунального сервісу № 53 Комунального концерну м. Києва, у квартирі АДРЕСА_1, окрім співвласників, зареєстрована з 2008 року ОСОБА_2 (а.с. 5).

За змістом Акту про фактичне не проживання зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1, складеного 30 травня 2017 року комісією у складі майстра т/дільниці № 1 ОСОБА_4, майстра т/дільниці № 2 ОСОБА_5, майстра тех. дільниці № 3 ОСОБА_6, ОСОБА_2 за даною адресою зареєстрована, але не проживає з 2014 року, що підтверджують сусіди квартир: кв. № 4 - ОСОБА_7, кв. № 5 - ОСОБА_8, кв. № 20 - ОСОБА_9, кв. № 6 - ОСОБА_10, підписи яких засвідчено заступником ВОП «Шулявка» ОСОБА_11 06 червня 2017 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_1 пояснила суду, що Відповідач є матір`ю чоловіка Позивача ОСОБА_3. Зазначила, що з 2014 року та на даний час Відповідач фактично проживає на території Російської Федерації. Зауважила, що Відповідач видала на ім`я Позивач нотаріально посвідчену довіреність від 25 серпня 2014 року на отримання від її імені пенсії та інших грошових виплат, що передбачені діючим законодавством України. Стверджувала, що пенсійну справу Відповідача було надіслано в Російську Федерацію, де остання і отримує пенсію.

Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки, як встановлено судом, Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1, реєстрація місця проживання Відповідача у належній Позивачеві квартирі чинить перешкоди останній у вільному користуванні та розпорядженні квартирою, беручи до уваги ту обставину, що Відповідач фактично проживає на території Російської Федерації з 2014 року, участі у справі не взяла, доказів, які б спростовували доводи Позивача не надала, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а позовні вимоги - такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, виходячи із вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

З урахування викладеного, на підставі статей 71, 72 Житлового кодексу, статті 405 Цивільного кодексу України, статей 10, 11, 13, 57, 60, 61, 209, 212- 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - з а д о в о л ь н и т и у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Києва за письмовою заявою ОСОБА_2.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене ОСОБА_2 до Апеляційного суду м. Києва в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене ОСОБА_1 до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :