Ухвала

іменем україни

22 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Леванчука А.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання, стягнення половини додаткових витрат на дитину до повноліття, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року та касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі по 2 500 грн щомісячно, а також просила стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат на навчання сина у Вищій школі економії і інновацій у м. Люблін (Республіка Польща) у розмірі 18 927 грн 50 грн.

Вимоги мотивувала тим, що після досягнення повноліття їхній з відповідачем син продовжує здобувати вищу освіту у Вищій школі економіки і інновацій в м. Люблін (Республіка Польща) на денній формі навчання та не має змоги працевлаштуватись для отримання самостійного заробітку.

Посилаючись на те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, отримує дохід та може надавати матеріальну допомогу синові для навчання, однак добровільно такої допомоги не надає, просила позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 470 грн на сина ОСОБА_7

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6 667 грн додаткових витрат на утримання ОСОБА_7

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у Вищій школі економії і інновацій (м. Люблін, Республіка Польща) в твердій грошовій сумі по 800 грн щомісячно на період навчання, починаючи з 04 червня 2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що син сторін - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, після досягнення повноліття продовжує навчання.

Відповідно до довідки від 20 січня 2016 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається на другому курсі у Вищій школі економії і інновацій в м. Люблін (РеспублікаПольща) на денній формі навчання за спеціальністю «інформатика», запланована дата закінчення навчання - 31 березня 2018 року.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на навчання сина, проживання його в гуртожитку, вартість харчування та проїзд після досягнення ним повноліття, а також додаткових витрат, понесених на навчання сина за період до досягнення ним повноліття.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із необхідності надання відповідачем допомоги сину та спроможності останнього надавати таку допомогу у вигляді аліментів в сумі 470 грн з огляду на вартість навчання та проживання ОСОБА_7, визначену відповідно до поданих позивачем доказів.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що відповідно до вимог сімейного законодавства України батьки ОСОБА_7 повинні нести витрати на його навчання спільно, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплачених позивачем за навчання їхнього сина додаткових витрат у розмірі 2 360 злотих, еквівалент суми у національній валюті станом на дату розрахунку 27 травня 2015 року становить - 13 334 грн, а половина від цієї суми - 6 667 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що навчання у закладі на комерційній основі безпосередньо не пов'язане з особливостями розвитку здібностей дитини, тому вирішення питання здобуття дитиною освіти має здійснюватися за погодженням з батьками дитини, а оскільки позивач самостійно надала згоду на навчання сина на платній основі за кордоном, навчання ОСОБА_7 у Вищій школі економіки та інновацій у м. Любліні не може бути визнано як понесення додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, і відповідно на відповідача не може бути покладено обов'язок щодо їх оплати.

Також апеляційний суд дійшов висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, визначивши суму аліментів, яка стягувалась з відповідача до досягнення сином повноліття, врахувавши при цьому потреби дитини та майновий стан відповідача.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача 800 грн на утримання їх повнолітнього сина, апеляційний суд правильно встановив характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, правильно застосував до них норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що за вимогами сімейного законодавства відповідач зобов'язаний утримувати свого повнолітнього сина, оскільки останній продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати таку допомогу, позивачем не наведено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання ОСОБА_7, апеляційний суд правильно виходив з того, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).

При цьому позивач просила стягнути додаткові витрати, понесенні нею до повноліття сина, не врахувавши те, що до досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на утримання останнього, а отже позивач не була позбавлена права на зміну або збільшення розміру аліментів, а не шляхом стягнення додаткових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Усім зазначеним позивачем та відповідачем обставинам та наданим ними доказів належним чином дав оцінку суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим, а доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: О.В. Закропивний

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко