Провадження № 2/337/1727/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.

з участю секретаря Шварцер Г.М.

адвоката ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання повязаного з виробництвом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 20.07.1993 р. по 19.01.1996 р., з 18.07.1996 р. по 03.12.1998 р., з 20.03.2000 р. по 18.06.2006 р., з 25.10.2012 р. по 07.02.2017 р. працював на ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Звільнений за станом здоровя за п.2 ст.40 КЗпП України. Внаслідок впливу небезпечних виробничих чинників отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії; синдром церебрально-периферичної полірадикулоневропатії з вираженими статико-дінамичними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовиим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з помірно вираженою гіпотрофією мязів плечового поясу, деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів. Висновком МСЕК від 23.01.2017р. (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №08230300 та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ № 0033841) йому встановлена третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності.

Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 10.01.2017 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Причина виникнення внаслідок наявності на робочих місцях вібрації загальної та локальної, пилу фіброгенної дії та інших шкідливих речовин.

Хворобою та втратою професійної працездатності йому заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що позивач обмежений у побуті, у звязку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушений знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Внаслідок цього порушені його звичайні соціальні звязки, та він постійно знаходиться у нервовій напрузі, що негативно впливає на його психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання у позивача погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. Також позивач потребує сторонньої допомоги для організації своєї життєдіяльності, чим ускладнює життя своєї родини, що також спричиняє йому моральні страждання Просить суд стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, представник позивача суду пояснила, що ОСОБА_2 з 20.07.1993 р. по 19.01.1996 р., з 18.07.1996 р. по 03.12.1998 р., з 20.03.2000 р. по 18.06.2006 р., з 25.10.2012 р. по 07.02.2017 р. працював на ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Був звільнений за станом здоровя, оскільки отримав професійне захворювання, у звязку з чим потребує постійного лікування. Причина виникнення захворювання внаслідок наявності на робочих місцях вібрації загальної та локальної, пилу фіброгенної дії та інших шкідливих речовин. Висновком МСЕК від 23.01.2017р. (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №08230300 та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ № 0033841) ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності. Професійне захворювання ОСОБА_2 встановлено лише 22.12.2016 року, однак відбулося ще задовго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів він вже мав стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин які склалися. Тобто захворювання було тривалим. Внаслідок отримання захворювання ОСОБА_2 важко пересуватися, обслуговувати себе, оскільки у нього постійно болять суглоби, він відчуває загальну слабкість, скутість рухів, запаморочення, за станом здоровя позивач обмежений у побуті, постійно вимушена знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Просять суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення. В судовому засіданні пояснила, що позивач працював на ПАТ«ЗЗФ», був попереджений підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів. Тривалий стаж роботи у несприятливих умовах залежав виключно від волі позивача та його бажання. За виконання роботи у вищевказаних умовах позивач отримувала додаткові пільги та компенсації, будучі обізнаним про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці позивач продовжував виконувати роботу в таких умовах довгий час. Позивач не довів, що причиною виникнення у нього профзахворювання та моральних страждань були будь-які незаконні дії чи бездіяльність ПАТ «ЗЗФ». Як не заперечується позивачем та підтверджено Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання за формою П-4 від 10.01.2017 року, такими стали шкідливі умови його праці не тільки на ПАТ «ЗЗФ». Стаж його праці на ЗЗФ складає тільки 15 років, загальний стаж в умовах шкідливих факторів 24 роки 5 місяців. При цьому, акт розслідування за формою П-4, який складений комісією ПАТ «ЗЗФ» не може бути доказом вини саме відповідача, оскільки за нормами Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві №1232, коли хворий працював на декількох підприємствах, де були умови для розвитку професійного захворювання, розслідування причин виникнення такого захворювання проводиться останнім підприємством. Вважає, що права позивача протягом робочого періоду не порушувались. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, розмір моральної шкоди, що визначений позивачем, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у судовому засіданні позов не визнав повністю, надав письмові заперечення та пояснив, що позивачем не доведено протиправності діяння відповідача, його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди відповідачем, наявність самої моральної шкоди, а також не обґрунтовано розмір такої моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 20.07.1993 р. по 19.01.1996 р., з 18.07.1996 р. по 03.12.1998 р., з 20.03.2000 р. по 18.06.2006 р., з 25.10.2012 р. по 07.02.2017 р. працював на ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України (за станом здоровя). Стаж його роботи в ПАТ «Запорізький завод форосплавів» складає 15 років, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.14-16).

Медичний висновок Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» м.Кривого Рогу від 22.12.2016р. № 1636 щодо обґрунтування діагнозу професійного захворювання підтвердив випадок професійного захворювання вібраційна хвороба другої стадії; синдром церебрально-периферичної полірадикулоневропатії з вираженими статико-дінамичними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовиим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з помірно вираженою гіпотрофією мязів плечового поясу, деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів. (а.с.4-5).

Висновком МСЕК від 23.01.2017р. серія АВ №0823030 ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності (а.с.3).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ № 0033841 від 23.01.2017 року ОСОБА_2 встановлено 60% втрати професійної працездатності (а.с.3).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.01.2017 року, захворювання ОСОБА_2 виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗЗФ». Причина виникнення наявність на робочому місці ОСОБА_2І вібрації та пилу фіброгенної дії (а.с.6-7).

У звязку з професійним захворюванням ОСОБА_2 періодично проходить лікування, що підтверджується наданими позивачем медичними документами ( а.с.8-10).

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004, ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ст.153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення таких умов покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст..173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законом порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків, зокрема, на підприємстві відповідача, через вплив шкідливих виробничих факторів, отримала професійне захворювання, в результаті чого йому встановлена 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності 60%.

Вже сам по собі факт встановлення стійкої втрати працездатності свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, у звязку з ушкодженням його здоровя Крім того, незворотна втрата здоровя викликає у позивача душевні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль, постійну втомленість, вимушений постійно проходити курси лікування, не може виконувати тяжкий фізичний труд, відчуває незручність та дискомфорт, що, в свою чергу, вимагає від нього докладання певних зусиль для організації свого життя. За таких обставин, суд вважає встановленим та доведеним факт наявності у позивача моральних страждань.

Доводи представника відповідача, що позивач сам мав дбати про безпечні умови своєї праці, щодо добровільного погодження позивача при працевлаштуванні на підприємство працювати в шкідливих умовах, не можуть бути взятими до уваги, оскільки такі доводи суперечать не тільки наведеним нормам матеріального права, а й ст.43 Конституції України, яка гарантує кожному право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Посилання представника відповідача на те, що підприємство забезпечувало позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочувало час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, що виключає вину підприємства, не приймаються до уваги, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження його здоровя під час виконання трудових обовязків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд відповідно до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину фізичних і моральних страждань, заподіяних позивачу ушкодженням його здоровя під час виконання трудових обовязків, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він, будучи до цього працездатною людиною, визнаний інвалідом 3 групи з втратою 60% професійної працездатності, йому протипоказана праця в тяжких фізичних умовах, він була звільнений з роботи у зв'язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я, втратив можливість працювати за обраною професією та мати постійне джерело доходу, щоб утримувати свою родину, він періодично двічі на рік вимушений проходити стаціонарне лікування в лікарняних установах, постійно перебуває на амбулаторному лікуванні, що свідчить про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Крім того, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача (15 років) до виявлення у нього професійного захворювання та встановлення інвалідності. Цей період складає більшу частину його роботи в шкідливих умовах.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди.

Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 40 000,00 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений законом від сплати судового збору при подачі позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Керуючись ст.43 Конституції України, ст.2,153,173,237-1 КЗпП України, ст.23,1167,1187 ЦК України, ст.3,4,10,11,57-61,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) моральну шкоду у звязку з отриманням професійного захворювання повязаного з виробництвом у розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) на користь держави судовий збір у сумі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.М. Нещеретна