МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1 ___________________________________________________________________________________________________________________
Номер провадження №2/521/1225/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Жуган Л.В.,

при секретарі Іськовій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.11.2014 року звернулась позивач ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

В 2006 році невстановлені особи виготовили ряд підроблених документів від імені ОСОБА_4, зокрема, договір дарування ОСОБА_4 належної їй квартирі вигаданій особі ОСОБА_5 від 25.07.1996 року.

Згідно відомостей Сьомої Одеської державної нотаріальної контори договір дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не реєструвався.

17.03.2007 року СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було порушено кримінальну справу №6 за фактом шахрайства, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. На даний час кримінальна справа знаходиться в провадженні Приморського районного суду м. Одеси.

Власник спірної квартири ОСОБА_4 померла 30.01.2013 року.

ОСОБА_2 вказує, що є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що належна спадкодавцю ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_1, зареєстрована за іншою особою.

Позивач зазначає, що спірна квартира на підставі підробленого договору дарування, оформленого 25.07.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 19.12.2006 року була відчужена на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_6, 20.12.2006 року була продана ОСОБА_7, 22.06.2007 року була придбана з прилюдних торгів ОСОБА_8, 04.09.2009 року квартира була продана ОСОБА_9, а 27.06.2013 року на підставі договору дарування власником квартири стала відповідач ОСОБА_3, у власності останньої нерухоме майно перебуває і на даний час.

Посилаючись на те, що квартира вибула із власності ОСОБА_4 шахрайським шляхом, за відсутності її волевиявлення на відчуження свого майна, позивач вважає, що договір дарування, оформлений 25.07.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є нікчемним, як і всі оформлені на його підставі послідуючі правочини щодо відчуження квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач, за остаточно уточненими вимогами просить суд:

- визнати право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4;

- встановити наявність нікчемного правочину, а саме договору дарування ОСОБА_4 належної їй квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_5 від 25.07.1996 року;

- застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1;

- право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, - припинити;

- встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого зазначене рішення є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1;

- скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав у вигляді запису №1458274 від 27.06.2013 року (індексний номер 3512576) про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29,6 кв.м;

- визначити порядок виконання рішення суду шляхом скасування запису №1458274 від 27.06.2013 року про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Справа розглядається судом повторно, після скасування заочного рішення від 08.06.2015 року за заявою представника відповідача.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_10 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, про що подав до суду відповідну заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Дослідивши подану заяву, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.03.1996 року УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого за №3-7764, належала квартира АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_4 було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується довідкою КП «БТІ» ОМР №450383.67.14 від 23.12.2014 року.

12.12.2006 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою №56 по вул. Терешкової, 39/3, у м. Одесі, яка належала ОСОБА_4

По факту заволодіння шахрайським шляхом квартирою №56 по вул. Терешкової, 39/3, у м. Одесі, було порушено кримінальну справу №6 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується постановою про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 17.03.2007 року.

Згідно обвинувального акту по кримінальній справі №3, затвердженого заступником прокурора м. Одеси, за обвинуваченням ОСОБА_11 по ст.ст. 190 ч.4, 358 ч. 2,3, 15 ч.2-369 ч.1 КК України, та інших осіб, встановлено, що в грудні 2006 року ОСОБА_11 маючи умисел спрямований на заволодіння шахрайським шляхом квартирою №56, будинку №39/3 по вул. Терешкової, у м. Одесі, яка належала ОСОБА_4, вступив в попередній зговір з невстановленими особами.

Здійснюючи єдиний злочинний намір, ОСОБА_11, діючи в групі осіб з невстановленою особою, при невстановлених слідством обставинах виготовили підроблені документи, а саме: договір дарування квартири АДРЕСА_2, від 25.07.1996 року, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, ОСОБА_5 прийняв в дар вищезазначену квартиру; свідоцтво про право власності №12-1703 від 07.05.1999 року, яке зареєстрували в послідуючому в КП «ОМБТІ та РОН», отримавши таким чином право розпоряджатися вищевказаною квартирою; паспорт громадянина України СМ 746411, виданий на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вклеївши до нього фотографію невстановленої особи, а також довідку №1015 від 07.12.2006 року дільниці №1 КП ДЕЗ «Черьомушки», видану на ім'я ОСОБА_5 про те, що він дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

В подальшому, ОСОБА_11, діючи згідно раніше розподілених злочинних ролей, продовжуючи свої злочинні дії, з метою реалізації вищевказаної квартири, надали інформацію про продаж квартири приватному маклеру ОСОБА_12, ввівши її в оману щодо справжності правовстановлюючих документів на квартиру.

Приватний маклер ОСОБА_12, будучи введеною в оману ОСОБА_11 та невстановленою особою, підшукала покупця на цю квартиру ОСОБА_6

Після чого, 12.12.2006 року ОСОБА_11 та невстановлена особа, з метою заволодіння шахрайським шляхом квартирою №56, будинку №39/3 по вул. Терешкової, у м. Одесі, та укладення правочину купівлі-продажу вищевказаної квартири, знаходячись в приміщенні нотаріальної контори, розташованої по вул. Малиновського, 80, у м. Одесі, надали приватному нотаріусу ОСОБА_13 завідомо підроблені документи, а саме: договір дарування квартири АДРЕСА_2, від 25.07.1996 року, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, ОСОБА_5 прийняв в дар вищезазначену квартиру; свідоцтво про право власності №12-1703 від 07.05.1999 року; паспорт громадянина України СМ 746411, виданий на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; довідку №1015 від 07.12.2006 року дільниці №1 КП ДЕЗ «Черьомушки», видану на ім'я ОСОБА_5 про те, що він дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Приватний нотаріус ОСОБА_13, будучи введеною в оману щодо дійсності правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_2, які були передані їй ОСОБА_11 та невстановленою особою, в приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 80, засвідчили правочин купівлі-продажу вищевказаної квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який насправді власником цієї квартири не був.

Після укладення правочину ОСОБА_6 передала в якості оплати за придбану нею квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_11 та невстановленій особі гроші в сумі 45000 доларів США, що згідно курсу НБУ склало 227250 грн.

Вищевказану суму грошових коштів, отриману від реалізації квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_11 та невстановлена особа, розподілили між собою, згідно часткової участі.

Таким чином, ОСОБА_11 та невстановлена особа, порушили право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2, спричинивши їй шкоду на суму 250000 грн.

Кримінальна справа №3, за обвинуваченням ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_11 та інших знаходиться на судовому розгляді в Приморському районному суді м. Одеси.

Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2015 року, вбачається, що провадження по справі щодо ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, призупинено у звязку з його хворобою.

Суд вважає, що зупинення провадження по кримінальній справі щодо ОСОБА_11, порушує права позивача ОСОБА_2 щодо визнання та оформлення її права власності, з підстав чого суд вважає за доцільне розглянути вказану цивільну справу до закінчення розгляду кримінального провадження в суді.

Згідно листа Сьомої Одеської державної нотаріальної контори №4212/01-16 від 24.10.2014 року також вбачається, що державним нотаріусом ОСОБА_19 договір дарування ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_5, за реєстровим №4-2566, не посвідчувався.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, за ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Враховуючи вищевикладене та обставини того, що договір дарування квартири АДРЕСА_1, оформлений від 25.07.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ніколи не укладався та не був посвідчений нотаріально, був підроблений сторонніми особами зі злочинним наміром, а ОСОБА_4 ніколи не виявляла власної волі щодо відчуження належної їй квартири, суд вважає, що цей договір дарування не відповідає вимогам закону та є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 30.01.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04.02.2013 року Відділом ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ, актовий запис №1208.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2013 року по справі №2/1522/11889/11 за позовом ОСОБА_20 до ОСОБА_2 про визнання родинних відносин та права на спадкування та за обєднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_20 про визнання родинних відносин та права на спадкування було встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 21.09.2007 року по день смерті ОСОБА_4 30.01.2013 року. Визнано, що ОСОБА_2 є двоюрідною онукою ОСОБА_4, що є четвертим ступенем споріднення. Визнано за ОСОБА_2 право на спадщину за законом у четверту чергу після померлої ОСОБА_4

Згідно матеріалів спадкової справи Сьомої Одеської державної нотаріальної контори №432/2013 до майна померлої 30.01.2013 року ОСОБА_4, вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Інша особа, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_20, подала до нотаріальної контори 26.10.2013 року заяву, де зазначила про відсутність у неї документів та доказів на підтвердження родинних відносин між нею та спадкодавцем, визнала безумовне право ОСОБА_2 на спадщину після смерті ОСОБА_4

Інші спадкоємці, згідно наданої суду спадкової справи, у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались.

За ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, який належним чином прийняв спадщину, є позивач ОСОБА_2

Постановою державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 21.11.2014 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3. Підставою для такої відмови стало те, що ОСОБА_2 надала до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано на ім'я ОСОБА_4, а згідно відомостей КП «БТІ» ОМР право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на ім'я іншої особи.

Позивач зазначає, що на підставі нікчемного договору дарування від 25.07.1996 року, оформленого між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, квартира АДРЕСА_1, була в подальшому відчужена декілька разів на користь інших осіб, останнім власником цієї квартири значиться відповідач ОСОБА_3

Тому ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_4, просить суд застосувати наслідків недійсності нікчемного правочину - договору дарування від 25.07.1996 року, оформленого між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння.

Згідно відомостей КП «БТІ» ОМР №450383.67.14 від 23.12.2014 року судом встановлено, що на підставі нікчемного договору дарування від 25.07.1996 року право власності на квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_5

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО ОСОБА_13 12.12.2006 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_6

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО ОСОБА_13 12.12.2006 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_7

27.06.2007 року право власності на квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_21 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 22.06.2007 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_22, зареєстрованого в реєстрі за №6771.

На підставі договору купівлі-продажу між ОСОБА_21 та ОСОБА_23, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 04.09.2007 року за реєстровим №7-2751, право власності на квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_23

27.06.2013 року між ОСОБА_23 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_23 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1, договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО ОСОБА_24 зареєстрованого за №2973, що підтверджується матеріалами відповідного нотаріального провадження.

Таким чином, на даний час право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна №30910866 від 12.12.2014 року.

За ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи те, що договір дарування від 25.07.1996 року, на підставі якого квартира АДРЕСА_1, була відчужена ОСОБА_4, є нікчемним, та був спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_4, тому і всі послідуючі правочини, укладені на підставі нікчемного договору, також є нікчемними.

У зв'язку із цим, квартира АДРЕСА_1, за життя належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.03.1996 року УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого за №3-7764, та не вибула із її законного володіння, тому суд вважає, що квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, - є обєктом спадкування.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Крім того, за ч. 2 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки квартира АДРЕСА_1, була відчужена від імені ОСОБА_4 без її волі та на підставі нікчемного правочину, суд вважає необхідним за заявою спадкоємця ОСОБА_4 позивача ОСОБА_2 застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та витребувати спірне нерухоме майно від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, та припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, суд задовольняє позов, та визнає за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., яка складається із: житлової кімнати (4) площею 17,0 кв.м., кухні (3) площею 5,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) (2) площею 2,8 кв.м., коридору (1) площею 3,4 кв.м., балкону площею 0,7 кв.м. - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 30.01.2013 року.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав .

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким рішення суду є підставою для органу державної реєстрації прав Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №1458274 від 27.06.2013 року про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, та реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_4.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Встановити нікчемність договору дарування квартири АДРЕСА_5, оформленого 25.07.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4-2566.

В порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину витребувати від ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., яка складається із: житлової кімнати (4) площею 17,0 кв.м., кухні (3) площею 5,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) (2) площею 2,8 кв.м., коридору (1) площею 3,4 кв.м., балкону площею 0,7 кв.м., на користь ОСОБА_2.

Припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., яка складається із: житлової кімнати (4) площею 17,0 кв.м., кухні (3) площею 5,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) (2) площею 2,8 кв.м., коридору (1) площею 3,4 кв.м., балкону площею 0,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 30.01.2013 року, - на квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., яка складається із: житлової кімнати (4) площею 17,0 кв.м., кухні (3) площею 5,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) (2) площею 2,8 кв.м., коридору (1) площею 3,4 кв.м., балкону площею 0,7 кв.м.

Встановити порядок виконання рішення суду, за яким рішення суду є підставою для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №1458274 від 27.06.2013 року про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, здійсненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_25, та реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., яка складається із: житлової кімнати (4) площею 17,0 кв.м., кухні (3) площею 5,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) (2) площею 2,8 кв.м., коридору (1) площею 3,4 кв.м., балкону площею 0,7 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.В. Жуган