Справа №592/9122/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/438/17 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 січня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 січня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2011 року в розмірі 13319,15 грн. та 624,50 грн. в рахунок повернення судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

ОСОБА_3 з вказаним рішенням в частині стягнутого боргу не погодилася, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, їх недоведеності, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи та просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому посилається на те, що суд не взяв до уваги крадіжку кредитних коштів, яка відбулася 02 липня 2015 року у сумі 10509,20, внаслідок чого виник борг та після якої заявниця борг не визнавала і жодних платежів на його погашення не здійснювала.

В частині незадоволених вимог банку рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги з підстав у ній зазначених, заперечення на скаргу представника банку ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2011року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір SAMDN3351 шляхом підписання позичальницею анкети-заяви, за умовами якого остання вказала про бажаний кредит у розмірі 2000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка «Універсальна 30 днів пільгового періоду» зі сплатою 3 % за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості.

Умовами укладеного кредитного договору також передбачено пільговий період тривалістю 30 днів по кожному витрачанню кредитних коштів, впродовж якого відсотки за користування кредитними коштами нараховуються за ставкою 0,01% річних.

Також визначено обов'язок позичальниці до 25 числа кожного місяця вносити обов'язковий щомісячний платіж у розмірі не менше 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості.

Сторонами також узгоджено правила нарахування комісій банку за зняття готівки, за обслуговування неактивної картки, за безготівкове перерахування коштів, а також правила нарахування пені за прострочення повернення боргу, нарахування штрафу при порушенні строків платежів.

Підписавши зазначену вище анкету-заяву, а також Довідку про умови кредитування з використанням «Кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», ОСОБА_3 також погодилася, що її заява-анкета разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між заявницею та банком договір про надання банківських послуг, з якими позичальниця ознайомлена і погодилася на вказані в них умови.

Визначений позичальницею в анкеті-заяві бажаний кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. банк неодноразово збільшував, а останнє збільшення ліміту до 11000 грн. відбулося 01 листопада 2014 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 18 січня 2011 року по 26 травня 2015 року ОСОБА_3 використовувала кредитні кошти та сплачувала кредитний борг, внаслідок чого за вказаний період станом на 26 травня 2015 року у неї боргу не було (а.с.7-13).

У період з 16 по 25 червня 2015 року позичальницею використано кредитних коштів на загальну суму 483,94 грн., проте вчасно їх повернуто.

02 липня 2015 року використано 10509,20 грн. кредитних коштів, які банку не повернуті, внаслідок чого станом на 19 вересня 2016 року утворилася заборгованість по тілу кредиту у сумі 10113,53 грн., по нарахованим відсоткам - 3205,62 грн., пені за прострочений борг - 12941,21 грн., пені за несвоєчасне повернення боргу на суму від 100 грн. - 1250 грн. та 1875,52 грн. штрафу, а всього 29385,88 грн.

Крім того, з довідок Сумського відділу поліції (м. Суми) Національної поліції України в Сумській області вбачається, що за заявою ОСОБА_3 від 02 липня 2015 року внесені відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за № 0003896 від 03 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, досудове розслідування у якому станом на грудень 2016 року триває.

Задовольняючи позов в частині вимог про стягнення кредитних коштів та процентів за їх користування, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого станом на 19 вересня 2016 року утворилася заборгованість по тілу кредиту та відсоткам у сумі 13319,15 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України та ґрунтується на зібраних у справі доказах.

При цьому доводи відповідачки про крадіжку кредитних коштів з її карткового рахунку висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вона всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вини банку чи окремих його працівників у вчиненні дій, внаслідок яких відбулося списання кредитних коштів з карткового рахунку без її дозволу та відома.

Її посилання на помилковість встановлення судом першої інстанції обставини передачі нею третім особам конфіденційної інформації по її кредитній картці, в зв'язку з відсутністю в матеріалах справи доказів, які б підтверджували цей факт, є безпідставними.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з письмових заперечень відповідачки на позовну заяву банку (а.с.72-74) та її особистих пояснень наданих в місцевому суді, 02.07.2015 року близько 20 год. 02 хв. під час телефонної розмови з невідомою особою жіночої статі, яка, зателефонувавши їй, представилась як оператор банку, вона підтвердила названі останньою цифри з номеру її кредитної картки та назвала текст SMS повідомлення, що надійшло від банку, після чого надійшло таке ж повідомлення про зняття з її рахунку 10509,20 грн.

Таким чином, обставину передачі відповідачкою третій особі конфіденційної інформації по її кредитній картці, вона визнала, а тому доказуванню ця обставина не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права позивача порушені, а тому підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 боргу по тілу кредиту і процентам за користування кредитними коштами на загальну суму 13319,15 грн.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 січня 2017 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: