Справа № 683/1694/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого-судді Бондарчук Л.А.
секретаря Борикіної Л.В.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 м. Старокостянтинова про визнання відмови у постановці на квартирний облік незаконною та зобов`язання постановки на квартирний облік
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини польова пошта НОМЕР_2 і просить визнати незаконною відмову йому у постановці на квартирний облік за місцем служби та зобов`язати відповідача поставити його на квартирний облік.
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 10 березня 2017 року звернувся із рапортом до командира військової частини про зарахування його на квартирний облік за місцем служби для отримання постійного або службового житла. Листом командира військової частини від 10 квітня 2017 року йому було відмовлено у постановці на такий облік з посиланням на те, що у 1992 році за час служби він уже забезпечувався квартирою.
Крім того, вказує, що він у 1992 році під час служби отримав квартиру на свою сім`ю. У 2002 році його шлюб було розірвано і після цього його дружина розмінала дану квартиру на однокімнатну. Вказує, що до договору міні жодного відношення немає. Також зазначає, що проходить службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , за місцем служби не забезпечений житлом і проживає, де житлова площа складає 4,4 кв.м, де ще крім нього, проживає ще тори члена його сім`ї. Тому вважає таку відмову незаконною.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що на даний час орендує кватиру, а зареєстрований у квартирі колишньої дружини.
В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що у 1992 році позивач уже отримував від МОУ житло, а 2002 року добровільно відчужив його, тим самим штучно погіршив свої житлові умови, а тому не має законних підстав для постановки його на квартирний облік при військовій частині.
Судом встановлено, що згідно спільної директиви МОУ та Генштабу ЗСУ від 26.04.2017 № Д-322/1/5дск « Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017 році» військова частина польова пошта НОМЕР_2 з 1 липня 2017 року перейшла на умовне найменування «Військова частина НОМЕР_3 ».
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
10 березня 2017 року ОСОБА_1 подав рапорт командиру в/ч НОМЕР_1 з проханням зарахувати його на квартирну чергу, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Підставою для постановки на таку чергу позивач зазначив не забезпеченість його житлом.
31 березня 2017 року житлова комісія військової частини польова пошта НОМЕР_2 розглянула вищезазначений рапорт та прийняла рішення відмовити ОСОБА_1 у постановці його на квартирну чергу для поліпшення житлових умов, посилаючись на ч.1 ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, оскільки полковник ОСОБА_1 уже забезпечувався від Міністерства оборони України трикімнатною окремою квартирою житловою площею 41,25 кв.м у АДРЕСА_1 .
Вказані обставини підтверджуються: рапортом позивача від 10.03.2017 року, витягом з протоколу №8 засідання житлової комісії військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 31.03.2017 року.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно правовими актами.
Згідно абз.4 ч.1 ст.12 цього Закону, в редакції, яка діє з 01 січня 2010 року, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
До 01 січня 2010 року абз.4 ч.1 ст.12 Закону діяв в редакції ЗУ від 24.06.2004 року Про внесення змін до ст.12 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №1865-VI, яка набула чинності з 01.01.2005 року: військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби.
Пунктом 1.4 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ №737 від 30.11.2011 року, яка діє з 06.02.2012 року, визначено, що жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку забезпечуються лише військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності ЗУ від 24.06.2004 року Про внесення змін до ст.12 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей№1865-VI.
Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.35 ЖК України, п.17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради профспілок від 11 грудня 1984 року №470, громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом пяти років з моменту погіршення житлових умов.
Судом встановлено і сторонами не оспорюються, що у 1992 році ОСОБА_1 на склад сімї з чотирьох трьох чоловік: він, дружина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , від Міністерства оборони України отримав окрему двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2 житловою площею 41,25 кв.м. та у 2002 вказана квартира була відчужена.
Ці обставини підтверджуються: довідкою квартирно-експлуатаційного відділу МОУ №1325 від 11.04.2017 року.
Оскільки житло від Міністерства оборони України ОСОБА_1 отримав у 1992 році і на момент набрання чинності Законом України від 24.06.2004 року Про внесення змін до ст.12 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей№1865-VI та після цього залишався таким, що забезпечений житлом від Міністерства оборони України до 27 травня 2011 року, поки не погіршив свої житлові умови шляхом відчуження цього житла, й до набрання чинності Законом України від 24.06.2004 року №1865-VI не перебував на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, тому житлова комісія військової частини правомірно відмовила йому у постановці на квартирний облік та дійшла вірного висновку, що позивач не має права на повторне отримання житла для постійного проживання від Міністерства оборони України.
Не заслуговують на увагу і посилання позивача про те, що до відчуження квартири він немає відношення, оскільки, як він сам визнав квартира ним була отримана під час шлюбу, який розірваний 22.04.2002 року і жодних дій по відчуженню його дружина без його згоди не змогла б вчинити.
З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для визнання відмови у постановці на квартирний облік ОСОБА_1 незаконною та зобов`язання постановки на квартирний облік.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд
Відмовити в позові ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 м. Старокостянтинова про визнання відмови у постановці на квартирний облік незаконною та зобов`язання постановки на квартирний облік.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя