Справа № 415/775/17
Провадження № 22ц/782/601/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, листопада місяця, 15-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів Коновалової В.А., Коротенка Є.В., за участю секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

встановила:

У січні 2017 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави. ПАТ «Кредобанк» просило звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки HYINDAY, модель ACCENT, тип - легковий седан-В, номер шасі (кузова-рами) Z94CT41CADR247471, рік випуску - 2013, реєстраційний номер AE5944HM, який належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за кредитним договором №3223.04.00.2329 від 20.03.2014 року, укладений між Пат «Кредобанк» та ОСОБА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Позов було прийнято до розгляду, 26 червня 2017 року по справі було винесено рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

ПАТ «Кредобанк» не погодилось із таким рішенням суду першої інстанції та надало на нього апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 червня 2017 року та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.

Вислухавши доповідача, представника відповідачки, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено , що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 при вчиненні правочину не знала та не могла знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, правомірно набула право власності на транспортний засіб як добросовісний набувач, договір купівлі продажу не визнавався недійсним у встановленому законом порядку, а тому вимога щодо звернення стягнення на предмет застави спірний автомобіль задоволенню не підлягає. Крім того, разом із тим, суд першої інстанції зазначив у рішенні і про те, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Таким чином, одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, відповідно до правил ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача, адже набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 мала реальну можливість дізнатись про зареєстроване обтяження , зокрема шляхом звернення із відповідним запитом до державного реєстратора, проте не зробила цього.

У статті 10 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є визначено, що «у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна». Між тим, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів на момент вчинення угоди купівлі відповідачка ОСОБА_2 транспортного засобу - у Державному реєстрі вже були наявні відомості про попереднє обтяження відповідного рухомого майна (витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна). Це свідчить про невжиття відповідачкою при вчиненні правочину усіх розумних заходів для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна, її необережність та необачність наявність у її діях як набувача необережної форми вини при здійсненні цієї угоди.

Відповідно до частини 2 статті 586 ЦК України, частини 2 статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Тобто правом контролю за предметом застави наділений за законом та належним чином укладеним договором застави лише заставодержатель. І саме його право, у разі відчуження предмета застави, передачі його у користування іншій особі або іншого розпорядження ним, є порушеним. Тому саме заставодержателю належить право на звернення до суду щодо оспорення дій, вчинених із предметом застави без його згоди, з підстав, передбачених статтями 203 та 215 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України Про заставу застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Що ж до посилань суду першої інстанції на неможливість одночасного стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки то предметом позову не є іпотечні правовідносини, застава не припиняється у разі відчуження предмета застави без згоди заставодержателя, статтею 9 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, існуюче зобовязання між сторонами не було виконано підлягає виконанню.

Отже, за таких обставин колегія судді в приходить до висновків про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню із винесенням нового рішення,я ким заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже необхідно звернути стягнення на предмет застави -автомобіль марки HYINDAY модель ACCENT легковий седан-В, номер шасі (кузова-рами) Z94CT41CADR247471, рік випуску 2013, реєстраційний номер AE5944HM в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3223.04.00.2329 від 20.03.2014 року станом на 29.09.2014 року в розмірі 151184 гривень, що складається з 142351,21 грн. заборгованості за тілом кредиту, 7771 грн по процентам за користування кредитом, 1061 ,70 грн. заборгованості з пені шляхом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 315-316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити повністю, звернути стягнення на предмет застави -автомобіль марки «HYINDAY» модель «ACCENT» легковий «седан-В», номер шасі (кузова-рами) Z94CT41CADR247471, рік випуску 2013, реєстраційний номер AE5944HM в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3223.04.00.2329 від 20.03.2014 року станом на 29.09.2014 року в розмірі 151184 гривень, що складається з 142351,21 грн. заборгованості за тілом кредиту, 7771 грн. по процентам за користування кредитом, 1061 ,70 грн. заборгованості з пені шляхом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Яресько А.В.

Судді Коновалова В.А.

ОСОБА_3