Категорія 53Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Барлінек Інвест» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Барлінек Інвест» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Барлінек Інвест» (далі - ТОВ «Барлінек Інвест») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що 19.06.2007 року позивачка була прийнята на роботу на посаду «менеджера - логіста» ТОВ «Барлінек Інвест». Згідно наказу № 402 к від 07.09.2007 року була переведена на посаду «начальник відділу транспорту», на якій працювала до 10.05.2017 року.

06.03.2017 року після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку позивачка приступила до виконання своїх обов'язків начальника відділу транспорту. Цього ж дня між роботодавцем ТОВ «Барлінек Інвест» і позивачкою укладено безстроковий трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність, які набули чинності 06.03.2017 року.

07.03.2017 року позивачку було попереджено, що відповідно до наказу № 41-п від 07.03.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису» здійснюється скорочення штату працівників у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці. Посада, яку займала позивачка підлягає скороченню та повідомлено про відсутність роботи за займаною посадою (відповідною спеціальністю) і запропоновано посаду сортувальника.

10.05.2017 року згідно наказу від 08.05.2017 року № 1108-к позивачка була звільнена з посади начальника відділу транспорту у зв'язку зі змінами організації виробництва й праці, ліквідація, реорганізація, банкрутство підприємства, скорочення чисельності або штату праці, п.1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначає, що відповідач замість того, щоб запропонувати позивачці посаду у будь - якому іншому відділі підприємства (відділ бухгалтерії, відділу кадрів, відділу маркетингу, відділу закупівлі сировини, відділ реалізації замовлень, секретаріаті, відділі логістики, транспортний відділ, відділ аналітики, тощо) з урахуванням тих кваліфікаційних вимог, яким позивач відповідала при укладенні трудового договору на посаду начальника відділу транспорту, запропонував посаду сортувальника, тобто працювати на виробництві в трьох змінний графік, а саме:фізично носити, сортувати, перекладати дошки або інші дерев'яні полу фабрикати.

Оскільки запропонована посада сортувальника не відповідає кваліфікації, спеціальності, освіті, позивач змушена була відмовитись від запропонованої посади. Також зазначає, що вона не може працювати у трьох змінний графік, особливо у нічні зміни, оскільки має малолітніх дітей - 2004 року народження та 2011 року народження.

Стверджує, що позивач має більш високу кваліфікацію порівняно з іншими працівниками підприємства, які залишилися працювати на різних посадах у різних відділах підприємства, а тим більше за період попередження і звільнення позивачки на підприємстві існували вакантні посади.

Виходячи з наведеного, положень ст.ст. 42, 235 КЗпП України, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, ОСОБА_2 просила:

1) визнати звільнення з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити її на посаду начальника відділу транспорту ТОВ «Барлінек Інвест»;

2) стягнути з ТОВ «Барлінек Інвест» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 19856,76 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2017 року позов задоволено.

Визнано звільнення ОСОБА_2 з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновлено ОСОБА_2 на посаду начальника відділу транспорту ТОВ «Барлінек Інвест».

Стягнуто з ТОВ «Барлінек Інвест» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19856,76 грн.

Стягнуто з ТОВ «Барлінек Інвест» на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Барлінек Інвест» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставина справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ч.ч. 1 та 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає положенням ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

У справі встановлено, що відповідно до наказу № 115-к від 19.06.2007 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу до ТОВ «Барлінек Інвест» на посаду «менеджера - логіста» у відділ ITR підприємства.

Наказом № 402-к від 07.09.2007 року ОСОБА_2 було переведено з посади «менеджера - логіста» на посаду «начальника транспортного відділу» ТОВ «Барлінек Інвест» з 20.09.2007 року.

06.03.2017 року після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 6- річного віку ОСОБА_2 приступила до виконання своїх обов'язків начальника відділу транспорту. 06.03.2017 року між ТОВ «Барлінек Інвест» та ОСОБА_2 було укладено безстроковий трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до повідомлення від 07.03.2017 року ТОВ «Барлінек Інвест» попередило ОСОБА_2 про те, що відповідно до наказу № 41-п від 07.03.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису» в ТОВ «Барлінек Інвест» здійснюється скорочення штату працівників у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці. Посада яку займала ОСОБА_2 підлягає скороченню. За відсутності роботи за займаною посадою, було запропоновано посаду сортувальника. У разі незгоди із запропонованою посадою, після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання персонального попередження (10 травня фактична дата звільнення) ОСОБА_2 підлягає звільненню з роботи по п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.23).

У справі також встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_3, чоловік позивачки, також працював у ТОВ «Барлінек Інвест» на посаді менеджера з логістики і звільнився з посади 14.03.2017 року, тобто протягом двохмісячного терміну з моменту одержання персонального попередження ОСОБА_2

Відповідно до наказу № 53-з від 14.03.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису» посада «менеджер з логістики» виведена 15.03.2017 року зі штатного розпису відділу транспорту ТОВ «Барлінек Інвест».

Відповідно до наказу № 64-з від 27.03.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису» посада «менеджер з логістики» введена у транспортному відділі з 01.04.2017 року.

Наказом № 991-к від 03.04.2017 року ОСОБА_4 переведена з відділу контролю якості в відділ транспорту на посаду менеджера з логістики.

Наказом № з/к-0001108 ОСОБА_2 звільнено з посади начальника транспортного відділу на підставі п.1 ст. 40 КЗпП (а.с.10).

Відповідно до листа № 04-30/1825 від 11.07.2017 року Вінницького обласного центру зайнятості (Лівобережний міжрайонний центр зайнятості), в період з лютого по червень 2017 року ТОВ «Барлінек Інвест» надані до центру зайнятості за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за посадами: складальник виробів з деревини, сортувальник матеріалів та виробів з деревини, водій навантажувача, бухгалтер, оператор на автоматичних та напівавтоматичних лініях у дерево обробленні, помічник оператора на автоматичних та напівавтоматичних лініях у дерево обробленні, директор підприємства з питань логістики, менеджер з персоналу, агент з митного оформлення, менеджер із зовнішньоекономічної діяльності..

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час попередження ОСОБА_2 про звільнення, посада менеджера логістики, на якій працював її чоловік і звільнився з посади 14.03.2017 року, була вакантна, окрім цього, відповідно до інтернет оголошення від 03.05.2017 року у ТОВ «Барлінек Інвест» була вакантна посада «менеджера логістики», однак ОСОБА_2 була запропонована відповідачем лише посада «сортувальника». Також, згідно особової картки працівника ОСОБА_4 вбачається, що у неї відсутня вища освіта та її кваліфікація за дипломом «вихователь дітей дошкільного віку», тобто її кваліфікація є нижчою від кваліфікації позивачки ОСОБА_2, яка має вищу педагогічну освіту вчителя математики та основ інформатики, відтак виведення посади «менеджера з логістики» 14.03.2017 року, після звільнення 14.03.2017 року ОСОБА_3, та знову її введення 01.04.2017 року, для переведення ОСОБА_4 03.04.2017 року лише підтверджує упереджене ставлення роботодавця до позивачки та порушення її прав відповідачем.

Суд також виходив з того, що із особових карток працівників транспортного відділу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що в період двомісячного терміну попередження позивачки, відповідачем введені посади провідного менеджера з логістики, старшого менеджера з логістики, на які відповідно до наказів від 03.05.2017 року № 1075-к, № 1076-к призначені вказані працівники. В свою чергу, в штатному розписі після звільнення позивачки станом на 11.05.2017 року уже рахуються посади: менеджер з логістики, провідний менеджер з логістики, старший менеджер з логістики, тобто введені нові посади, які наказом № 41-П від 07.03.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису» не передбачались.

При внесені змін до штатного розпису, щодо введення нових посад, які під час двомісячного терміну попередження позивачки стали вакантними, позивачка відповідачем не повідомлялась, чим було порушено її право на позачергове працевлаштування.

Також, суд виходив з того, що 15.05.2017 року відповідно до наказу № 1118-к ОСОБА_7 прийнято відповідачем на посаду фахівця транспортного відділу. Новоприйнятий фахівець, який взагалі не має досвіду роботи на ТОВ «Барлінек Інвест», без урахування вимог ч.2 ст. 42 КЗпП був прийнятий на посаду, яку могла б також бути запропонована позивачці.

Отже, відповідачем було допущено порушення ч. 2 ст. 42, ст. 42-1 КЗпП України при звільненні ОСОБА_2

Суд також виходив з того, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.05.2017 року по 08.09.2017 року в розмірі 19856,76 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення дотримано норми матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є такими, що дають підстави для скасування рішення суду.

Згідно з чч. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу наведені у статті 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.05.2015 року у справі № 6-40цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами.

Судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем положень частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України при звільненні позивачки, оскільки як установлено у справі в період з дня попередження ОСОБА_2 про звільнення та до дня звільнення (з 07.03.2017 року по 10.05.2017 року) у відповідача була вакантна посада менеджера з логістики у транспортному відділі з 01.04.2017 року по 02.04.2017 року, однак дана посада не була запропонована позивачці відповідачем, а наказом № 991-к від 03.04.2017 року ОСОБА_4 переведена з відділу контролю якості у відділ транспорту на посаду менеджера з логістики.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що 14.03.2017 року було звільнено відповідачем чоловіка позивачки з посади менеджер з логістики, а 15.03.2017 року дана посада була виведена зі штатного розписку відділу транспорту ТОВ «Барлінек Інвест», однак зазначена посада не була також запропонована 14.03.2017 року позивачці.

Окрім цього, із звітності форми № 4 - ПН вбачається, що у відповідача була наявна посада директора підприємства з питань логістики, яка також не була запропонована позивачці.

Із особових карток працівників транспортного відділу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що в період двомісячного терміну попередження позивачки, відповідачем введені посади провідного менеджера з логістики, старшого менеджера з логістики, на які відповідно до наказів від 03.05.2017 року № 1075-к, № 1076-к призначені вказані працівники.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 року у справі № 6-1264цс17, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду про те, що ТОВ «Барлінек Інвест» було порушено положення частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України при звільненні ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення відповідачем норм ст. 42-1 КЗпП України, як на підставу для поновлення позивачки на посаді, судова колегія вважає обґрунтованими, оскільки вказаною статтею регулюються правовідносини, які можуть мати місце лише після звільнення особи, а судом у даній справі, досліджуються законність звільнення і подій, що передували цьому.

Судова колегія вважає обґрунтованими також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково вдався в оцінку кваліфікації працівника ОСОБА_4

Однак, зазначені доводи не є такими, що дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки справа місцевим судом по суті вирішена правильно.

Разом з тим, судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що з пропозицією про переведення роботодавець має звертатися до працівника лише при попередженні працівника про наступне звільнення, а не протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з'явилися нові вакансії, оскільки роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають кваліфікаційним вимогам, досвіду працівника, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, так як обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору (Постанова ВСУ від 01.05.2015 року у справі № 6-40цс15).

Наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення судом положень ст. 64 ГПК України, при здійсненні поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу транспорту ТОВ «Барлінек Інвест», що є втручанням у господарську діяльність підприємства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Законним та обґрунтованим судова колегія вважає також рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогул.

Висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки у зв'язку з незаконним звільненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.05.2017 року по 08.09.2017 року в розмірі 19856,76 грн. є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, судова колегія вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Барлінек Інвест» - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2017 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев