Справа № 525/1345/16-ц
Провадження №2/525/97/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2017 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката Гусак О.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівна та Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання недійсною відмови ОСОБА_5 від прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що він є сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя його батько був зареєстрований по постійному місцю проживання за його (ОСОБА_1.) адресою, однак останнім часом знаходився в АДРЕСА_1, де мешкала його мати та баба позивача у справі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Як відомо позивачу, ОСОБА_6 за життя склала заповіт, відповідно до якого вона бажала залишити все належне їй майно батькові позивача у справі ОСОБА_5 та сестрі позивача - ОСОБА_3 по одній другій частині кожному. В жовтні 2016 року при оформленні своїх спадкових прав після смерті батька ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарової Л.І., яка повідомила йому про те, що в матеріалах спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_6, є заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття ним спадщини на користь ОСОБА_3, що для позивача у справі, як він вказує, стало повною несподіванкою, оскільки батько завжди говорив, що прийме спадщину, яку потім залишить йому та сестрі порівну.

Як вказує ОСОБА_1, він переконаний, що його сестра ОСОБА_3, користуючись тим, що батько з 1984 року безтерміново був визнаний інвалідом третьої групи по причині повної глухоти і за висновками лікарів міг спілкуватися тільки письмово за допомогою мобільного телефону, шляхом обману домоглася його підпису на вищевказаній відмові та прийняття її нотаріусом.

Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ст.ст.230,1274 ЦК України, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 недійсною, як вчиненою під впливом обману (т.1 а.с.а.с.2-3).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.02.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Білоцерківську сільську раду Великобагачанського району Полтавської області (т.1 а.с.а.с.85-86).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гусак Олександр Васильович заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, які викладені в обґрунтуванні позову; також в ході розгляду справи посилалися на те, що заява від імені ОСОБА_5 про відмову від прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_6 не підписувалася ОСОБА_5, оскільки, як вважали, підпис на заяві останньому не належить.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Ольшанська Оксана Борисівна заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на те, що ОСОБА_3 не вчиняла будь-яких протиправних дій, в т.ч. обману щодо свого батька ОСОБА_5 і не впливала на нього з приводу підписання останнім заяви про відмову від прийняття спадщини, на підписання даної заяви була особиста воля батька, який не страждав будь-якими психічними розладами і діяв адекватно; вважали, що наявність діагнозу глухоти батька не перешкоджала йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; також посилалися на обставини, які викладені в письмових запереченнях на даний позов (т.1 а.с.а.с.78-79).

Представник третьої особи Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_8 (яка працює секретарем даної сільської ради і яка також в ході розгляду справи була допитана в якості свідка в порядку ст.184 ЦПК України) в судовому засіданні посилалася на те, що 25.02.2016 року ОСОБА_5 в приміщенні сільської ради пояснив, що він як спадкоємець за заповітом померлої ОСОБА_6 хоче відмовитися від прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_6 на користь дочки ОСОБА_3, відповідно, було складено заяву в двох примірниках, яку він прочитав і підписав особисто в її присутності; вказала, що ОСОБА_5 був адекватний, поводив себе спокійно, розумів значення своїх дій, він погано чув, тому вона говорила голосно і стверджує, що вона з ним могла спілкуватися і вони розуміли один одного. Також зазначила, що всі вчинені нею дії були записані до відповідного журналу, при підписанні заяви на ОСОБА_5 тиску ніхто не здійснював.

Третя особа у справі приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівна в судовому засіданні вказала про те, що до неї надійшла заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 Справжність підпису ОСОБА_5 на заяві була посвідчена секретарем виконкому Білоцерківської сільської ради ОСОБА_8 22.04.2016 року нею була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_6

Суд, заслухавши пояснення та доводи позивача ОСОБА_1, його представника адвоката Гусак О.В., пояснення та доводи відповідача ОСОБА_3 та її представника адвоката Ольшанської О.Б., пояснення представника третьої особи Білоцерківської сільської ради ОСОБА_8 та приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І., допитавши свідків сторін у справі ОСОБА_10, ОСОБА_8 (в порядку ст.184 ЦПК України), ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, вивчивши та детально проаналізувавши матеріали даної справи та всі докази у справі, що надані сторонами на засадах змагальності та диспозитивності, і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівна та Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання відмови громадянина ОСОБА_5 від прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 недійсною, як вчиненою під впливом обману задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що сторонами у справі визнається і не заперечується, що ОСОБА_6, останнім постійним місцем проживання якої було с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.6) є матір'ю ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області (т.1 а.с.5 зворот). Також, сторонами визнається, відповідно, в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_5, 1945 року народження є батьком позивача у справі ОСОБА_1 (т.1 а.с.а.с.4,5) та відповідача у справі ОСОБА_3.

ОСОБА_5 був зареєстрований у встановленому порядку на проживання в АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_10 та сином ОСОБА_1 (т.1 а.с.а.с.7,81,82,83), однак, певний період часу (до дня смерті) (як і про те вказує позивач у справі в обґрунтуванні доводів позовної заяви) він проживав в с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області, де і помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 згідно даних посвідчення НОМЕР_1 від 04.02.2002 року мав статус дитини війни та отримував пенсію по інвалідності третьої групи загального захворювання (т.1 а.с.8).

Як вбачається з витягів з медичної картки на ім'я ОСОБА_5 (т.1 а.с.9, т.2 а.с.52) (оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні), остатньому було встановлено діагноз глухота та рекомендовано забезпечення мобільним телефоном для письмового спілкування. 26.04.2010 року ОСОБА_5 звертався з заявою до Управління праці та соціального захисту населення Октябрської районної у м. Полтаві ради з питання постановки його на облік для безоплатного забезпечення мобільним телефоном для письмового спілкування (т.1 а.с.180).

В своїх поясненнях позивач ОСОБА_1 вказував про те, що його батько ОСОБА_5 по губах міг розуміти членів сім'ї, він добре відносився як до нього, так і до ОСОБА_3, останній роки проживав в будинку в АДРЕСА_1, де проживала і його мати ОСОБА_6, яку він доглядав, при цьому, вони спільно вели господарство. Також вказував про те, що його батько алкоголем не зловживав, на обліках у лікаря психіатра не перебував.

Відповідач ОСОБА_3 в своїх поясненнях не заперечувала того, що її батько ОСОБА_5 добре відносився до неї, вказувала про те, що батько за життя говорив їй, що хоче, щоб все спадкове майно залишилося їй і тому сам, без будь-якого примусу чи обману, вирішив відмовитися від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 на її (ОСОБА_3.) користь. Також посилалася на те, що ОСОБА_5 в останні роки життя погано чув, однак по губах співрозмовника міг розуміти, він також знав мову жестів, будь-якими психічними розладами не страждав.

Про те, що за життя ОСОБА_5 мав вади слуху, але по губах міг розуміти своїх співрозмовників також вказували допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 (дружина ОСОБА_5.), ОСОБА_8 (секретар виконкому Білоцерківської сільської ради), ОСОБА_11 (староста с. Поділ), яка вказувала про те, що при її спілкуванні з ОСОБА_5 він її розумів і завжди відповідав «втолок», а також неодноразово бачила, що він спілкувався з людьми на пастівнику с. Поділ, а також свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які вказали про те, що вони з ним могли адекватно спілкуватися, оскільки ОСОБА_5 «читав по губах» і розумів співрозмовників.

Згідно заповіту ОСОБА_6, 1923 р.н. від 21 березня 2012 року, реєстровий номер 6, посвідченого секретарем Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповідала в рівних частках синові ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та онуці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.41). Суд перевірив і встановив, що даний заповіт ОСОБА_6 від 21.03.2012 року не змінений і не скасований, відповідно, є чинним (т.1 а.с.35).

Із заяви ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, що мається в матеріалах справи (т.1 а.с.42), оригінал якої (перший примірник) знаходиться в матеріалах спадкової справи №112-2016, а другий примірник (оригінал) знаходиться в Білоцерківській сільській раді Великобагачанського району Полтавської області (т.1 а.с.а.с.206-208), вбачається, що він, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість ними керувати, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без впливу насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_6 на користь онуки померлої ОСОБА_3. В даній заяві вказується, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини у строки, встановлені ст.1270 ЦК України. Вбачається, що ОСОБА_5 роз'яснені положення статей 1223,1231,1232,1268,1281,1282,1297 ЦК України та вказано, що даною заявою він ствердив, що питань, які б залишилися незрозумілими чи нез'ясованими для нього стосовно його відмови від спадкових прав після смерті ОСОБА_6 немає.

Зміст даної заяви стосується ОСОБА_5 як спадкоємця за заповітом, який був складений ОСОБА_6 і посвідчений секретарем Подільської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області 21.03.2012 року за реєстровим номером 6.

Як вбачається з цієї заяви ОСОБА_5, вона складена 25.02.2016 року в с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області. На даній заяві у графі підпис мається підпис ОСОБА_5 із вказанням прізвища, імені та по-батькові; також вбачається, що цього дня справжність підпису ОСОБА_5 на даній заяві засвідчено секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району ОСОБА_8, який, як вказано, ОСОБА_5 зроблено у її присутності, також нею було встановлено особу ОСОБА_5 та його дієздатність також перевірено; дана заява зареєстрована в реєстрі за №58 (т.1 а.с.42).

Суд перевірив і встановив, що дані про посвідчення вказаної заяви ОСОБА_5 та справжності його підпису 25.02.2016 року у повному обсязі занесені до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Білоцерківської сільської ради на 2016 рік за реєстровим №58; при цьому, ОСОБА_5 поставив свій підпис як особа, яка звернулася за вчиненням даної нотаріальної дії (т.1 а.с.а.с.103,104-105).

Також суд перевірив і встановив, що з матеріалів спадкової справи №112-2016, заведеної після смерті ОСОБА_6 (т.1 а.с.а.с.36,37,42), витягу з Журналу реєстрації вхідних документів приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. (т.1 а.с.а.с.59-60,151) (оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні) та витягу з Книги обліку і реєстрації спадкових справ приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. (справа №02 38 том №1) (т.1 а.с.а.с.152-153) вбачається, що саме 22.04.2016 року за вхідним номером 197 до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. надійшла заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 Цього ж дня також надійшла заява від ОСОБА_3 про прийняття нею спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 (т.1 а.с.36).

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. №35/01-16 від 12.01.2017 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копії спадкової справи №112-2016 (оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні) вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, 1923 р.н., останнє місце проживання якої було АДРЕСА_1 заяву про прийняття спадщини по заповіту, посвідченому 21.03.2012 року Подільською сільською радою Великобагачанського району (реєстровий номер 6) подала ОСОБА_3; заяву про відмову від прийняття спадщини подав ОСОБА_5. Інших заяв про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини не надходило та відсутні претензії кредиторів, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (т.1 а.с.а.с.33,34-58).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК України).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір.

Позивач ОСОБА_1 - син померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в позові оспорює односторонній правочин (заяву ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка датована 25.02.2016 року, реєстровий номер 58). В обґрунтування визнання даної відмови недійсною, в позовній заяві позивач посилається на положень ст.ст.230,1274 ЦК України. Позовною вимогою згідно позовної заяви ОСОБА_1 є визнання відмови ОСОБА_5 від прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 недійсною, як вчиненою під впливом обману. При цьому, в ході судового розгляду справи позивач у справі посилався також і на те, що підпис на даній заяві ОСОБА_5 йому не належить, у зв'язку з чим заявляв клопотання про проведення у справі посмертної судово-почеркознавчої експертизи, яке судом було задоволено. При цьому, інших підстав для визнання вищевказаної відмови ОСОБА_5 позивачем не вказувалося, хоча в ході судового розгляду справи суд виконував положення ч.4 ст.10 ЦПК України і уточняв у сторони позивача обгрунтування підстав заявленого ним позову.

В цьому контексті, а також виходячи з предмету спору, належить врахувати, що незалежно від посилання сторін на певні положення законодавства, суд при вирішенні конкретного спору зобов'язаний застосувати ту норму права, яка стосується спірних правовідносин, що виникли між сторонами, і це не буде виходом за межі позовних вимог згідно ст.11 ЦПК України (принцип диспозитивності). Крім цього, це прямо випливає з аналізу правозастосування норм ст.4 та пп.3,4 ч.1 ст.214 ЦПК України про те, що суд повинен визначити, яку вимогу по суті, а не за формою пред'являє позивач, і, відповідно, застосувати належні положення законодавства, керуючись при цьому вищевказаними положеннями Цивільного процесуального кодексу (постанова Верховного Суду України від 17.02.2016 року).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагентів та визначенні умов договору (ст.ст.6,27 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відмова від прийняття спадщини як вид правочину відновиться до односторонніх правочинів (згідно змісту п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). При цьому, по своїй суті правочин - це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Правочин має вчинятися у формі, встановлені законом (ч.4 ст.203 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦПК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Системний аналіз положень ст.202 та ч.3 ст.203 ЦК України свідчить про те, що дані норми поширюються на односторонні правочини, які встановлюють, що дії особи, яка вчиняє односторонній правочин, спрямовані на досягнення певного результату, мають об'єктивно відображати його внутрішню волю і таке волевиявлення повинно бути вільним.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю з цими особами.

Тобто, виходячи з аналізу вищевказаних положень ЦК України слід дійти висновку, що заява про відмову від прийняття спадщини є одностороннім правочином. Про це також вказував Верховний Суд України у своїй ухвалі від 17.02.2010 року, а також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх ухвалах від 03.08.2016 року та від 14.12.2016 року.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Оспорюваний правочин - це правочин, недійсність якого прямо не встановлена у законі, але який може бути визнаний недійсним судом у разі, коли одна із сторін або інша заінтересована особа заперечують його дійсність на підставах, передбачених законом (ч.3 ст.215 ЦК). До вказаних правочинів ЦК України відносин правочини, передбачені статтями 222-223,225,227,229-233.

За загальним правилом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно положень ч.1 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. При цьому, відповідно ч.5 цієї статті,відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійною з підстав, встановлених статтями 225,229-231 і 233 цього Кодексу.

Норми ст.230 ЦК України (на які посилається позивач в обґрунтуванні доводів позовної заяви) визначають правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Згідно цієї норми матеріального права, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в обману щодо обставини, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто, позивач у справі повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману. Це ж слідує і з роз'яснень, які викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, суд також оцінює достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно висновку №1940 посмертної судово-почеркознавчої експертизи від 25.10.2017 року, проведеної судовим експертом Полтавського НДЕКЦ МВС України, підписи у графі «Підпис» та рукописний запис «ОСОБА_5» у першому та другому примірнику оригіналу заяви ОСОБА_5 від 25.02.2016 року, що посвідчена секретарем виконкому Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району ОСОБА_8, реєстровий номер 58 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 виконані однією особою - ОСОБА_5 (т.2 а.с.а.с.9-41).

Показання допитаних свідків сторони позивача ОСОБА_10, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 стосуються, поряд з іншими обставинами, також вад слуху ОСОБА_5, а також взаємовідносин між останнім та його дружиною ОСОБА_10, між ОСОБА_5 та його дітьми - ОСОБА_1 і ОСОБА_3, а також взаємовідносин між самими сторонами у даній цивільній справі; в той же час, дані свідки не були присутні при укладенні оспорюваного одностороннього правочину ОСОБА_5 25.02.2016 року, відповідно, обставини підписання ним заяви в цей день даним свідкам не можуть бути відомі. Також, оцінюючи показання свідка ОСОБА_15 суд виходить з того, що вона є тещею позивача у справі, відповідно, є особою, яка прямо заінтересована в результатах розгляду справи, однак, в той же час, цей свідок вказувала і про те, що за життя ОСОБА_5 був адекватною людиною, спиртного не вживав, до всього, в т.ч. і до документів відносився прискіпливо і на її думку, якщо він підписував будь-який документ, то вже напевно знав за що він ставить свій підпис.

Аналізуючи у системному взаємозв'язку докази у справі, що надані стороною позивача з позиції положень ст.ст.10,11,57,60 ЦПК України з огляду на положення ст.230 ЦК України (які вказані позивачем як підстава для задоволення його позову), з урахуванням даних про те, що за життя батько позивача у справі ОСОБА_5, 1945 р.н. не страждав будь-якими психічним розладами, не був позбавлений дієздатності, а також з огляду на зміст показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в частині того, що життя ОСОБА_5 хоч і мав вади слуху, однак по губах міг розуміти співрозмовників, того, що вказані свідки (крім ОСОБА_8.) не були присутні безпосередньо при укладенні ОСОБА_5 25.02.2016 року одностороннього правочину - заяви про його відмову від прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, при цьому, ОСОБА_5 було роз'яснено необхідні положення статей 1223,1231,1232,1268,1281,1282,1297 ЦК України та вказано, що даною заявою він ствердив, що питань, які б залишилися незрозумілими чи нез'ясованими для нього стосовно його відмови від спадкових прав після смерті ОСОБА_6 немає, що він підтвердив своїм особистим підписом (т.1 а.с.42), суд приходить до висновку, що в своїй сукупності та взаємозв'язку ці обставини вказують на те, що позивачем у справі не доведено тих обставин, на які позивач посилався в обґрунтуванні заявленого позову (положення ст.230 ЦК України).

Крім цього, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норми ст.230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів; відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, оскільки може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

З огляду на положення ст.ст.6,27,202,203, ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1274 ЦК України, те, що будь-якими психічними розладами ОСОБА_5 не страждав, особисто власноручно 25.02.2016 року підписав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, в якій йому було роз'яснено положення ЦК України щодо наслідків подання такої заяви, суд приходить до висновку, що та обставина, що за життя ОСОБА_5 мав вади слуху та отримував пенсію по інвалідності третьої групи (т.1 а.с.8), жодним чином не могла вплинути на реалізацію ним свого волевиявлення щодо права як спадкоємця за заповітом ОСОБА_6 відмовитися від прийняття спадщини на користь своєї дочки ОСОБА_3, а також не вплинула на правильність сприйняття ним того, що 25.02.2016 року він особисто, будучи ознайомлений зі змістом заяви та відповідними положеннями ЦК України, підписав саме заяву про відмову від прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_6, що зареєстрована в реєстрі за №58; при цьому, стороною позивача у справі не доведено обставин того, що даний односторонній правочин ОСОБА_5 був вчинений під впливом обману зі сторони ОСОБА_3 Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази та відомості про те, що ОСОБА_5 на час підписання оспорюваної заяви (укладення одностороннього правочину) мав чи міг мати вади зору або такі застереження щодо вад здоров'я, які б утруднили йому сприйняття інформації, яка викладена у заяві чи могли б об'єктивно впливати на розуміння обставин під час укладання правочину.

Суд не приймає до уваги посилання у позовній заяві ОСОБА_1 на ту обставину, що його батько ОСОБА_5 за висновком лікарів міг спілкуватися тільки письмово за допомогою мобільного телефону, оскільки у наведеному трактуванні (формулюванні) щодо такого спілкування ОСОБА_5 жодних висновків лікарів стороною позивача суду не надавалося, з наявної медичної документації на ім'я ОСОБА_5 вбачається, що за рекомендацією лікаря ОСОБА_5 через вади слуху потребував забезпечення мобільним телефоном для письмового спілкування і дійсно останній звертався до органу соціального забезпечення для постановки на відповідний облік. Крім цього, такі посилання сторони позивача у позовній заяві спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні всіх свідків сторін в частині того, що за життя ОСОБА_5 мав можливість спілкуватися зі своїми співрозмовниками, оскільки міг розуміти людей по губах.

З огляду на вищевикладені обставини та висновки, а також показання ОСОБА_8, яка була допитана в якості свідка в порядку ст.184 ЦПК України (відповідно, була попереджена судом про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України), та обставина, що в цей день (25.02.2016 року) в Білоцерківській сільській раді Великобагачанського району також ОСОБА_3 була подана заява про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6, не свідчить сама по собі про те, що зі сторони останньої відносно ОСОБА_5 здійснювалися будь-які обманні дії в розумінні положень ст.230 ЦК України; до того ж, сама ОСОБА_3 не була і не є стороною правочину, вчиненого 25.02.2016 року ОСОБА_5, оскільки цей правочин є виключно одностороннім.

Показання допитаних свідків сторін у справі - ОСОБА_10 (яка є матір'ю сторін у справі), а також ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в частині того, хто, коли і як часто відвідував як ОСОБА_6, так і ОСОБА_5 не стосуються предмету доказування в межах заявлених позовних вимог по даній конкретній цивільній справі.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного, з наведених вище підстав та доводів, є передбачені законом підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання відмови громадянина ОСОБА_5 від прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 недійсною, як вчиненою під впливом обману.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3,4,6,15,16,27,202,ч.3 ст.203,ст.215, ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1274 ЦК України, ст.ст. 3,10,11,57,58,60,61,131,179,212-215 ЦПК України, роз'ясненнями, що викладені в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Людмила Іванівна та Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання відмови громадянина ОСОБА_5 від прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 недійсною, як вчиненою під впливом обману - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 20 листопада 2017 року.

Суддя В.В. Хоролець