Справа № 766/5179/17
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

28 березня 2017 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя

встановив:

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок № 12 по вул. Шишкіна м. Херсоні.

Дана позовна заява не відповідає вимогам, передбачених ст. 119 ЦПК України, а саме:

-відповідно до п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Позивачем порушено зазначену вимогу, а саме позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя майно набуте її чоловіком до укладення шлюбу, підставою для визнання майна спільною сумісною власністю зазначає той факт, що під час шлюбу ними за спільні кошти було реконструйовано та зроблено ремонт в будинку, у звязку з чим його вартістю збільшилась, однак доказів на підтвердження проведення ремонтних робіт та реконструкції будинку за спільні кошти подружжя не надано.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року (справа № 6-612цс15), яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, в порушення зазначеної вимоги позивачем не долучено до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору, заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 82 ЦПК України.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», яким визначаються правові засади справляння судового збору та звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви.

Частиною 2 цієї ж статті визначено випадки, коли судовий збір не справляється, а ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Зазначені переліки є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

ОСОБА_1 звернула до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, що є вимогою майнового характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

На момент звернення до суду з позовною заявою, а саме 27.03.2017 року позивач не звільнена від оплати судового збору, згідно з чинною редакцією статті 5 Закону України «Про судовий збір». Така правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 року справа № 6-1121цс16, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 640 грн.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, тобто позивач має право звернутись до суду з клопотання про відстрочку/розстрочку сплати судового збору.

За таких обставин суд вважає, що вказана позовна заява не може бути розглянута по суті, у зв`язку з чим позивачу необхідно надати строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 119-121 ЦПК України,

ухвалив:

Залишити позову заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя без руху.

Надати позивачу пятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали у зазначений термін, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В.Прохоренко