Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», Пантелейчук Марія Михайлівна про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.04.2015 року у справі № 588/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, Пантелейчук Марії Михайлівни про стягнення боргу,-

встановив:

ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.04.2015 року у справі № 588/15, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R7B в розмірі 89 766 грн. 71 коп. та третейський збір в розмірі 1 297 грн. 67 коп.

Одночасно просить також поновити пропущений строк на оскарження рішення третейського суду.

Вимоги заяви мотивовані тим, що про існування даного рішення йому стало відомо лише 04.09.2017 року із мережі Інтернет на сайті судових рішень та вже 06.09.2017 року його представник ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами справи Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 588/15 і отримав копію рішення по справі.

В обґрунтування вимог зазначає, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча відповідно до закону та вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

В судове засідання заявник та заінтересовані особи: представник ПАТ «ВТБ Банк» і Пантелейчук М.М. не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представником заявника ОСОБА_3 суду подано заяву з проханням розглянути справу без його та ОСОБА_1 участі, в заяві вказав, що заявлені вимоги підтримує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У поданій заяві представник заявника просить поновити строк на право звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.04.2015 року, посилаючись на те, що рішення третейського суду його представник ОСОБА_3 отримав 06.09.2017 року при ознайомленні з матеріалами третейської справи в Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, про спірне рішення дізнався із мережі Інтернет 04.09.2017 року, справа була розглянута без його участі.

Суд приймає до уваги вказані пояснення, оскільки вони підтверджуються копією заяви представника ОСОБА_1 до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про ознайомлення з матеріалами справи № 588/15 із записом про ознайомлення 06.09.2017 року (а.с. 11).

Також із матеріалів справи убачається, що поштова кореспонденція, яка надсилалась третейським судом, ОСОБА_1 не отримувалась та була повернута без вручення з відміткою про не проживання (а.с. 21, 23).

У спростування зазначеного будь яких доказів позивачем у третейській справі суду не надано.

Відповідно положень ч. 2 ст. 389-1 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

За викладених обставин суд вважає, що встановлений законом строк звернення до суду заявником пропущений з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не брав участі при розгляді справи третейським судом, жодних документів з Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не отримував, у зв'язку з чим клопотання про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової, 15, у складі третейського судді Андреєва В.А. 28 квітня 2015 року у справі № 588/15 ухвалене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, Пантелейчук М.М. про стягнення боргу задоволено. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 89 766 грн. 71 коп. та в рівних частках з відповідачів третейський збір в розмірі 1 297 грн. 67 коп. (а.с. 7-10).

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник просить скасувати рішення третейського суду у зв'язку з тим, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, при цьому посилається на те, що про розгляд справи Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків він повідомлений не був.

Відповідно ч. 1 ст. 56 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.06.2005 р. № 007-2005 (далі - Регламент), третейський суддя, прийнявши позовну заяву надсилає сторонам ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні третейського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.

Ненадання витребуваних третейським судом доказів, інших письмових документів чи матеріалів, неявка у засідання третейського суду сторін або їх представників, які належним чином були повідомлені про розгляд справи і проведення засідання третейського суду, не є перешкодою для третейського розгляду і прийняття рішення, якщо причина ненадання документів або неявки сторін у засідання визнана третейським судом неповажною (ст. 60 Регламенту).

Разом з тим, згідно положень ч. 1 ст. 34 Закону України «Про третейські суди», учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Позивачем у третейській справі є ПАТ «ВТБ Банк», відповідачами - заявник та Пантелейчук М.М.

Отже, підстави скасування рішення третейського суду у зв'язку з тим, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені у справі, відсутні, оскільки ОСОБА_1 за процесуальним статусом є відповідачем у справі.

Заявник також просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, оскільки на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

З матеріалів справи убачається, що рішення третейського суду ухвалене на підставі укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № R7B від 06.12.2012 року (а.с. 12-18).

Відповідно до чинного законодавства, підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бити передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України «Про третейські суди».

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № R7В від 06.12.2012 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту на споживчі потреби у розмірі 98 700,00 грн., отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року по справі № 588/15 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 28.04.2015 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, винесеній у справі № 6-856цс15 про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах.

При ухваленні вищевказаної постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року, Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За викладених обставин наявні підстави для скасування рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1, як позичальника за кредитним договором.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «ВТБ Банк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в дохід держави в сумі 320 грн. 00 коп. (а.с. 31).

Керуючись ст. ст. 3, 72, 73, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.04.2015 року у справі № 588/15.

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», Пантелейчук Марія Михайлівна про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.04.2015 року у справі № 588/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, Пантелейчук Марії Михайлівни про стягнення боргу задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 квітня 2015 року по справі № 588/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, Пантелейчук Марії Михайлівни про стягнення боргу за кредитним договором скасувати у частині стягнення заборгованості та третейського збору з відповідача ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя