Справа № 361/5174/15-ц
Провадження № 2/361/152/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення суми авансу,

установив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про повернення суми авансу.

Позивачі зазначали, що у червні 2012 року вони, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах мали намір побудувати житловий будинок по вулиці Петровського, 14 у м. Бровари Київської області.

З метою отримання коштів для купівлі земельної ділянки 06 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Хо було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №2232.

Відповідно до пункту 1 попереднього договору, сторони зобовязалися з моменту отримання третьою особою всіх необхідних документів для відчуження належних йому на праві власності житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1102 га, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 14, але не пізніше 06 жовтня 2013 року, укласти договір купівлі-продажу на умовах встановлених попереднім договором.

Пункт 3 додаткової угоди зазначає, що продаж земельної ділянки буде здійснено за 1 040 000 (один мільйон сорок тисяч) грн., 00 коп., що на день підписання цього попереднього договору є еквівалентом суми 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів.

Відповідно до пункту 8 попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_1 отримала 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як аванс наступного договору купівлі-продажу.

16 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14.

Відповідно до умов вищезазначеного договору, ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_4 (продавець) зобовязувались, в термін та на умовах даного договору, укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1087 га, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14, за погодженою ціною 440 000 гривень, що в еквіваленті складає 55 000 доларів США за курсом 8 гривень за 1 долар США.

ОСОБА_2 (покупець) в якості своїх намірів укласти у наступному договір купівлі-продажу земельної ділянки, сплатив після підписання попередньої угоди, ОСОБА_4 завдаток в розмірі 8 000 грн., що на момент укладення договору в еквіваленті складало 1 000 доларів США.

Сторони попередньої угоди дійшли згоди, що основний договір купівлі-продажу буле підписано 17 липня 2012 року, згодом даний строк було продовжено ще місяць.

31 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Хо було укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку, відповідно до пункту 1.1. якого продавець ОСОБА_1 передала у власність (продала), а покупець ОСОБА_5 Хо прийняв у власність (купив) ? частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під номером 14 по вул.. Київській в місті Бровари Київської області.

Згідно договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку, сторони узгодили вартість житлового будинку, частина якого відчужується, згідно із висновком про вартість нерухомості субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 станом на 31 липня 2012 року становить 308 107 гривень.

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили між собою ціну предмету договору, яка становить 154 054 грн., які були отримані під час підписання цього договору.

Того ж дня ОСОБА_3, син ОСОБА_4 власниці земельної ділянки, отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 16 000 доларів США, що на той момент в еквіваленті становило 128 000 (сто двадцять вісім тисяч) гривень в якості передоплати за земельну ділянку, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14. Передоплата була надана до 06 жовтня 2012 року.

Основний договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1087 га, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14, між ОСОБА_2 Михайловичем та ОСОБА_4 укладено не було.

Відповідач у добровільному порядку кошти повертати відмовляється.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.205), позивачі просили суд стягнути із відповідача кошти в сумі 16 000 доларів США, що на момент розгляду справи становить 417 558 гривень 14 копійок та витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд про задоволення позову в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, посилаючись на те, що сума в розмірі 16 тисяч доларів США є завдатком при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1087 га, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14, яку він продавав, щоб лікувати матір. За тиждень до відчуження земельної ділянки позивачі повідомили відповідача, що купити земельну ділянку в них не виходить, тому відповідач її продав іншій особі. Основний договір купівлі-продажу земельної ділянки не було укладено з вини позивачів, тому завдаток в розмірі 16 000 доларів США поверненню не підлягає.

Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ОК №370308, виданого Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа ОСОБА_4 померла 14 червня 2016 року (а.с.178).

Судом встановлено, що 06 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Хо було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №2232 (а.с.10).

Відповідно до пункту 1 попереднього договору, сторони зобовязалися з моменту отримання третьою особою всіх необхідних документів для відчуження належних йому на праві власності житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1102 га, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 14, але не пізніше 06 жовтня 2013 року, укласти договір купівлі-продажу на умовах встановлених попереднім договором.

Пункт 3 додаткової угоди зазначає, що продаж земельної ділянки буде здійснено за 1 040 000 (один мільйон сорок тисяч) грн., 00 коп., що на день підписання цього попереднього договору є еквівалентом суми 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів.

Відповідно до пункту 8 попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_1 отримала 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як аванс наступного договору купівлі-продажу.

16 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14 (а.с.11-13).

Відповідно до умов вищезазначеного договору, ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_4 (продавець) зобовязувались, в термін та на умовах даного договору, укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1087 га, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14, за погодженою ціною 440 000 гривень, що в еквіваленті складає 55 000 доларів США за курсом 8 гривень за 1 долар США.

ОСОБА_2 (покупець) в якості своїх намірів укласти у наступному договір купівлі-продажу земельної ділянки, сплатив після підписання попередньої угоди, ОСОБА_4 завдаток в розмірі 8 000 грн., що на момент укладення договору в еквіваленті складало 1 000 доларів США.

Сторони попередньої угоди дійшли згоди, що основний договір купівлі-продажу буле підписано 17 липня 2012 року, згодом даний строк було продовжено до 26 липня 2012 року, що підтверджується додатком до основного договору від 16 червня 2012 року (а.с.14).

31 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Хо було укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку, відповідно до пункту 1.1. якого продавець ОСОБА_1 передала у власність (продала), а покупець ОСОБА_5 Хо прийняв у власність (купив) ? частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під номером 14 по вул.. Київській в місті Бровари Київської області (а.с.15).

Згідно договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку, сторони узгодили вартість житлового будинку, частина якого відчужується, згідно із висновком про вартість нерухомості субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 станом на 31 липня 2012 року становить 308 107 гривень.

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили між собою ціну предмету договору, яка становить 154 054 грн., які були отримані під час підписання цього договору.

Згідно розписки ОСОБА_3, син ОСОБА_4 власниці земельної ділянки, отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 16 000 доларів США, що на той момент в еквіваленті становило 128 000 (сто двадцять вісім тисяч) гривень в якості передоплати за земельну ділянку, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14. Завдаток був наданий до 06 жовтня 2012 року (а.с.17).

Відповідно до ст. ст. 570, 571 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання й на забезпечення його виконання. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається в кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму в розмірі завдатку або його вартості.

Окрім того, в диспозиції ч. 2 ст. 570 ЦК України зазначено: якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Верховний Суд України шляхом винесення 13 лютого 2013 року постанови зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів.

У рішенні, винесеному 10 липня 2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Верховний Суд України в постанові від 25 вересня 2013 року зробив висновок, що правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Такої ж позиції дотримався Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 29 січня 2014 року, зазначивши, що правило статті 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

Слід звернути увагу на позицію Вищого господарського суду України, викладену в постанові від 24 вересня 2014 року в справі № 909/117/14. Так, судом зазначено, що положення ч. 2 ст. 571 ЦК України (стосовно відшкодування другій стороні збитків, завданих порушенням або припиненням зобов'язання, забезпеченого завдатком) регулюють відшкодування завданої неналежним виконанням забезпеченого завдатком зобов'язання шкоди, тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Відповідно до висновку Вищого господарського суду України, викладеного у постанові від 10 грудня 2014 року (справа № 5/112/10), де суд зазначив, що за своєю правовою суттю гарантійний внесок є завдатком та до нього застосовуються правила, передбачені ч. 1 ст. 571 ЦК України, а саме: якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2015 року (справа № 910/2510/15-г), сума завдатку (вартість рухомого майна, що передається як завдаток) може бути будь-якою, однак вона обов'язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов'язання. Інакше така передача буде не передачею завдатку, а виконанням зобов'язання. Завдатком може бути забезпечено лише зобов'язання, що випливає з договору.

Таким чином, з аналізу судової практики можна виділити такі критерії інституту завдатку:

1. Завдаток вноситься з метою забезпечення виконання наявного зобов'язання.

2. Завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

3. Гарантійний внесок і завдаток є тотожними за своєю правовою суттю.

4. Завдатком є грошові кошти, що підлягають поверненню лише в тому випадку, якщо сторона, яка їх сплатила, доведе, що зобов'язання було не виконано не з її вини.

5. Положення ч. 2 ст. 571 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.

6. Сума завдатку може бути будь-якою, однак вона обов'язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов'язання.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року в справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами, і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили.

Крім того, у рішенні, винесеному 10 липня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зробив висновок, що в разі неукладення договору підстави вважати передані кошти завдатком відсутні, тобто в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Більше того, суд звертає увагу на той факт, що кошти, сплачені в рахунок авансу, підлягають поверненню незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір, який сторони мали намір укласти.

У постанові від 23 липня 2014 року, винесеній у справі № 910/24568/13, Вищий господарський суд України зазначає, що згідно з положеннями чинного в Україні законодавства авансом є грошова сума, яку перераховують відповідно до договору наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які має бути отримано (виконано, надано). Тобто в разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 25 вересня 2013 року зазначає, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Основний договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1087 га, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14, між ОСОБА_2 Михайловичем та ОСОБА_4 укладено не було.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до правильного висновку, що грошові кошти в розмірі 16 000 доларів США, які були передані позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3, були передані в якості авансу за земельну ділянку, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Петровського, 14, а тому ці кошти підлягають поверненню.

Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягненню із відповідача на користь позивачів коштів в розмірі 16 000 доларів США, що на момент розгляду справи в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 417 558 гривень 14 копійок.

Також суд, керуючись ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 4175,59 грн.

Керуючись ст.ст.3, 10, 57, 60, 61, 88, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, грошові кошти в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 417 558 (чотириста сімнадцять тисяч пятсот пятдесят вісім) гривень 14 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, витрати по сплаті судового збору в розмірі 4175 (чотири тисячі сто сімдесят пять) грн. 59 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський