Справа № 229/60/17
Провадження № 2/229/318/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє Козленко Анастасія Юріївна, до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд та в"їзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд та в"їзд неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово непідконтрольну Україні (окуповану) територію Донецької, Луганської областей через лінію зіткнення, у супроводі матері ОСОБА_1 , або її офіційному представнику, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, строком з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовує вимоги таким. Відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбу між нею та відповідачем не зареєстровано.

З початком проведення антитерористичної операції на сході України, вона разом з сином виїздила на територію України та були зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи. Однак на теперішній час проживають на непідконтрольній території у м.Ясинувата, Донецькій області, де політична ситуація є нестабільною та в будь-який момент може виникнути необхідність вивезти дитину з зони проведення АТО .

Відповідач не цікавиться життям дитини. Останнє відоме місце його проживання м.Ясинувата. У липні 2014року відповідач повідомив їй, що він виїхав за межі території України до Російської Федерації.

Родичи її та сина проживають на території України. ОСОБА_5 є тіткою позивача і проживає в м.Києві. Остання кличе її з сином до себе в гості для оздоровлення дитини, поліпшення її культурного розвитку. Однак поїхати в гості та вивезти дитину з території АТО не має можливості, оскільки для того, щоб потім повернутись їй потрібна нотаріально посвідчена згода батька дитини , а останній даної згоди не надає.

Всі питання щодо виховання та утримання сина вирішуються позивачем самостійно.

В судове засідання позивач, та її представник не з"явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи є клопотання представника позивача, адвоката Козленко А.Ю. про розгляд справи без участі позивача та її пердставника позивача. (а.с.37)

Відповідач в судове засідання не з"явився. Виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецького суду, оскільки відповідач проживає в м.Ясинувата на тимчасово окупованій території, з якою відсутнє поштове сполучення.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато антитерористичну операцію.

Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено, що антитерористична операція проводиться, зокрема, на території Донецької області з 07 квітня 2014 року.

Згідно статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року) антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до статті 1 Закону України від 2.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 2.12.2015 року, до цього переліку включено в тому числі місто Ясинувата .

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 7.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (в редакції розпорядження від 2.12.2015 року № 1276-р)місто Ясинувата Донецької області належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.13).

Судом встановлено, що позивач разом з дитиною зареєстровані та проживають на непідконтрольній Україні тимчасово окупованій території, в м.Ясинувата . Дитина навчається в Ясинуватській школі № 2 в 1-б класі. (.а.с. 11,69, 71).

Із позову вбачається, що з уникнення негативних наслідків збройного конфлікту позивач разом з дітиною залишала своє місце проживання у м. Ясинувата. Як внутрішньо переміщена особа, позивач разом з сином фактично проживала в Голосіївському районі АДРЕСА_1, що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.08.2015 року № , від 15.08.2016р № . (а.с.14).

На даний час позивач бажає виїхати разом з дитиною з м.Ясинувата для відвідування родичів в м.Києві, як зазначено в позові.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України). Тобто Конституція України допускає обмеження права громадян на свободу пересування у випадках, встановлених законом.

Вказане положення Конституції України узгоджується із статтею 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права на вільне пересування і обрання місця проживання також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдовуються суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Обмеження щодо неповнолітньої особи встановлені ст. 313 ЦК України. Відповідно до частини 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідні обмеження передбачені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а саме:

громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом (ст. 2);

свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема, у прикордонній смузі; на тимчасово окупованих територіях (ст. 12).

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону свобода пересування може бути обмежена і в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 1 Закону України № 638-IV від 20.03.2003 року «Про боротьбу з тероризмом»:

тероризм - суспільно небезпечна діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров'я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей;

режим у районі проведення антитерористичної операції - особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб'єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров'я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до ст. 14 цього Закону у районі проведення антитерористичної операції на час її проведення може бути встановлено спеціальний порядок, зокрема організовано патрульну охоронну службу та виставлено оточення. У районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян (в редакції згідно із Законом України від 05.06.2014 року № 1313-VII). Перебування в районі проведення антитерористичної операції осіб, які не залучені до її проведення, допускається з дозволу керівника оперативного штабу.

Відповідно до статті 12 Закону України № 638-IV від 20.03.2003 року «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 378-VIII від 12.05.2015 року) для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує, першим заступником чи заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України. Законні вимоги учасників антитерористичної операції є обов'язковими для громадян і посадових осіб.

На виконання функцій і завдань уповноваженого суб'єкта боротьби з тероризмом, визначених Законом України № 638-IV від 20.03.2003 року «Про боротьбу з тероризмом», першим заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівником Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) видано наказ від 12 червня 2015 року № 415ог «Про затвердження Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», який фактично є письмовою вимогою до громадян, яка в силу положень ст. 12 Закону України № 638-IV від 20.03.2003 року «Про боротьбу з тероризмом» є обов'язковою до виконання.

Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Відповідно до пунктів 3 та 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 4 червня 2015 р. затверджений Порядок в"їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї".

Пунктом 4 Порядку визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для виїзду дитини позивача з м.Ясинувата, тимчасово окупованої території України, достатньо його супроводжувати одним із батьків, і дозвіл іншого батька не потрібний.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої та другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III«Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 11 цього Закону передбачено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини також передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З 07 квітня 2014 року на території Донецької області проводиться антитерористична операція, саме ця обставина змусила позивача з метою уникнення негативних наслідків покинути місце свого постійного проживання. На теперішній час антитерористична операція не закінчена і до тепер на території Донецької, Луганської областей, в тому числі м.Ясинувата, де проживає позивач з дитиною, існує реальна загроза безпеки для життя та здоровя дітей (внаслідок переміщення терористичних груп, використання зброї, вибухівки тощо), а тому виїзд дітини до м. Ясинувата не забезпечує її інтересів, що є неприпустимим.

Позивач не враховує наявну небезпеку такого вїзду для дитини, яка обумовлена збройним протистоянням на цій території, нестабільною ситуацією, яку неможливо прогнозувати та за якої неможливо уникнути ризиків небезпеки для життя та здоровя дитини.

На території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, держава Україна не може забезпечити інтереси та права дітей у цій справі, які є громадянами України, а також їх повернення на територію, яка контролюється органами державної влади.

Виходячи з аналізу частини 3 ст. 313 ЦК України, частини 2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктів 3 та 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, відповідно і через лінію зіткнення на тимчасово окуповану територію, без згоди та супроводу батька є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку до конкретної країни із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Але, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить дозволити багаторазові виїзди неповнолітньої дітини без згоди і супроводу батька до досягнення нею повноліття, тобто фактично на майбутнє, та без обмеження будь-яким терміном, що чинним законодавством України не передбачено Більш того позивач не зазначає конкретне місце Донецької, Луганської областей, куди має намір в"їхати через лінію зіткнення з території України.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач не дає згоди на виїзд дітини через лінію зіткнення на територію, на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Козленко Анастасія Юріївна, до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд та в"їзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України без згоди батька відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова