Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., КУШТАНА Б.П.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 міськрайонне управління юстиції Закарпатської області в особі Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції та Міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійсними акту державного виконавця, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів і повернення майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2016 року, -

встановила:

26.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким. 14.04.2014 відбулися торги з реалізації належної йому квартири АДРЕСА_1 за оцінкою 184254,75 грн, покупцем якої був ОСОБА_2 На підставі акту держвиконавця про реалізацію майна відповідач отримав свідоцтво про придбання квартири на торгах і зареєстрував своє право власності.

Однак, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27.02.2015 торги та протокол торгів від 14.04.2014 визнані недійсними через порушення вимог закону при проведенні торгів.

Відтак, позивач був протиправно позбавлений права власності на квартиру, тоді як це право підлягає захисту (ст. 321 ЦК України). Тому відповідно до ст. 216 ЦК України майно має бути йому повернуте.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати недійсними акт державного виконавця про реалізацію на торгах квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, свідоцтво про придбання вказаної квартири ОСОБА_2 та повернути майно у його власність.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2016 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду оскаржив як незаконне та необґрунтоване. На його думку, суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки якщо прилюдні торги були визнані недійсними, покупець майна з таких торгів не є добросовісним набувачем, у якого таке майно не може бути витребуване. Оспорений акт державного виконавця створював права і обовязки саме для відповідача ОСОБА_2 як набувача майна, а не для органу ДВС. Просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилається, серед іншого, на правомірність придбання майна з прилюдних торгів і на непорушність свого права власності на придбане майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4, який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_2, який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Встановлено, що за результатом проведення 14.04.2014 прилюдних торгів з реалізації арештованого майна філією 07 ПП «Нива-В.Ш.» було продано покупцю ОСОБА_2 за 212050,00 грн предмет іпотеки двокімнатну квартиру № 18 загальною площею 33,7 кв. м, житловою 25,1 кв. м у будинку № 11 по вул. Корзо в м. Ужгороді, що належала ОСОБА_1 Начальник МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 22.04.2014 затвердив Акт про реалізацію предмета іпотеки, складений цього ж дня гол. держвиконавцем органу ДВС ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого напису № 260 від 27.02.2009, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_7 (а.с. 28).

28.04.2014 приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на підставі вищевказаного акту про реалізацію предмета іпотеки посвідчила за реєстровим № 667 і видала ОСОБА_2 Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів щодо придбання квартири АДРЕСА_3, що раніше належала ОСОБА_1 (а.с. 31).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27.02.2015 прилюдні торги від 14.04.2014 з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, і протокол № 0714078-1 по проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна визнані недійсними (а.с. 4-8).

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11-16, 316-319, 321, 325, 328, 382, Глави 29 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), право приватної власності на нерухоме майно набувається відповідно до закону, зокрема, з правочинів, і лише як таке це право підлягає захисту, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Результатом прилюдних торгів є вчинення правочину щодо відчуження майна, переходу права власності на майно (договору купівлі-продажу майна), тому прилюдні торги у контексті положень ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 650, 655, 656 та інших норм ЦК України можуть бути визнані недійсними за правилами визнання недійсним правочину. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 24.10.2012 у справі № 6-116цс12, для відступу від якої апеляційний суд підстав не має (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України).

Складення державним виконавцем на підставі протоколу про проведення торгів та інших документів акту про проведені прилюдні торги і затвердження цього акту начальником органу ДВС є завершенням оформлення результату проведення прилюдних торгів із реалізації, зокрема, предмета іпотеки внаслідок звернення стягнення на нього за виконавчим написом нотаріуса (ст. 41 Закону України «Про іпотеку», ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», Розділ 6 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Мінюсту України від 27.10.1999 р. № 68/5 (реєстрація в Мінюсті від 02.11.1999 р. за № 745/4038) та ін.). Тобто, акт про проведені прилюдні торги є складовою частиною сукупності документів, якими оформлюється правочин (є одним з цих документів), укладений за результатом торгів (ст.ст. 205, 207, 638-640 ЦК України), і не має самостійного, окремого власне від такого правочину, правового значення.

Оскільки правочин, що був укладений за результатом прилюдних торгів, які відбулися 14.04.2014, визнаний судом недійсним, відповідно, втратили правове значення і всі документи, якими цей правочин був зафіксований і оформлений. Визнанням недійсним правочину, включно із протоколом про проведення прилюдних торгів, поглинається вимога про визнання недійсним акту про проведені прилюдні торги, цей акт є недійсним як складова частина правочину, визнаного недійсним, окремого визнання недійсним за цих обставин такого акту не потребується. Відповідна вимога позову є зайвою і, по суті, безпредметною та не підлягала задоволенню безвідносно до того, чи був відповідачем за нею відповідний орган ДВС. Окрім цього, акт мав значення саме як складова частина правочину і створював відповідні права і обовязки для його сторін, а не для органу ДВС, у звязку з чим повязані із цим доводи апеляції слушні.

Враховуючи, що у задоволенні вимоги про визнання недійсним акту державного виконавця про проведені прилюдні торги суд першої інстанції відмовив і відмова правильна як така, позаяк вимога не могла бути задоволена, апеляційний суд не вбачає необхідності у скасуванні відповідного рішення суду суто з формальних міркувань, тому в цій частині на підставі ст. 308 ЦПК України рішення слід залишити без змін.

Затверджений начальником органу ДВС акт про проведені прилюдні торги є підставою для видачі нотаріусом покупцеві свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (п.п. 6.1., 6.2., 6.4. вищевказаного Тимчасового положення, ст. 72 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1., 3.2., 3.7., 3.8. Глави 12 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 р. № 296/5 (реєстрація в Мінюсті від 22.02.2012 р. за № 282/20595)). Указане свідоцтво є підставою (правовстановлюючим документом) для державної реєстрації права власності на нерухоме майно (ст. 19 ч. 1 п. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 37 пп. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013 № 868).

Із визнанням правочину, вчиненого 14.04.2014 щодо купівлі-продажу нерухомого майна з прилюдних торгів, недійсним, перестала існувати правова підстава для видачі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, посвідченого 28.04.2014 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 667. За вимогою особи, з власності якої на підставі правочину, визнаного в подальшому недійсним, вибуло нерухоме майно, на яке на підставі такого правочину був виданий правовстановлюючий документ, цей документ у порядку захисту цивільного права (права власності) та/або законного цивільного інтересу може бути визнаний судом недійсним (ст. 15, ст. 16 ч. 1, ч. 2 п.п. 3, 4, абз. 2, ст. 321, Глава 29 ЦК України).

Відтак, вимога позивача про визнання недійсним Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, посвідченого нотаріусом 28.04.2014, обґрунтована, доведена і її належало задовольнити. Рішення суду, який по суті не дав оцінки факту визнання правочину, що має ключове значення в справі, недійсним, про відмову в задоволенні цієї вимоги не ґрунтується на законі та суперечить дійсним обставинам справи, ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а тому на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України підлягає скасуванню, а відповідна вимога задоволенню.

ОСОБА_1 предявив до ОСОБА_2 й вимогу про повернення квартири АДРЕСА_4 у свою власність. В основу цієї вимоги був покладений саме факт незаконного вибуття квартири з власності позивача на підставі правочину, визнаного судом недійсним. Зважаючи на те, що підставами позову є фактичні обставини, що мали місце і наведені у заяві, а предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

За приписами ЦК України:

недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (ст. 215 ч. 1 ЦК України);

власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387);

якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (ст. 388 ч. 1 п. 3, ч. 2);

особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно; особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 ч. 1);

положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події; положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (ст. 1212 ч. 2, ч. 3 п. 2).

Вирішуючи цю вимогу позову, колегія суддів виходить із загальних засад набуття та захисту права власності, що передбачають врахування правомірності, законності набуття такого права і, відповідно, повязаних із цим обставин, що мають значення при вирішенні питання щодо захисту права.

Правочин, укладений за результатами прилюдних торгів, може бути визнаний недійсним, тож настають і правові наслідки його недійсності. Недійсність правочину про придбання квартири з прилюдних торгів та відповідного свідоцтва мають наслідком відсутність у ОСОБА_2 належних правових підстав для набуття у власність майна, цей набувач не може вважатися у розумінні ст. 388 ЦК України таким, у якого майно не може бути витребуване. Майно, яке вибуло з власності ОСОБА_1 на підставі правочину, визнаного в подальшому недійсним, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника правомірно, і є таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Водночас, з огляду на порядок, за яким було продане майно, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 немає договірних відносин, а виникли відносини речово-правового характеру, належним способом захисту права позивача в яких є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), яка фактично й була предявлена. Сам по собі факт відчуження майна за правилами, за якими здійснюється продаж майна в порядку виконання судових рішень, не виключає можливості витребування майна від його набувача з підстав, передбачених ст. 388 ч. 1 п. 3 ЦК України, у разі, зокрема, визнання правочину чи прилюдних торгів недійсними. Понад те, у випадку, про який ідеться, майно було продане не на виконання судового рішення. Субсидіарні норми Глави 83 ЦК України у даному спорі не засовуються безпосередньо, проте, враховується їх правовий зміст у розумінні визначення законодавцем порядку щодо недопустимості володіння майном, набутим без достатньої правої підстави, неправомірності такого володіння та необхідності поновлення порушеного права потерпілого за відповідною вимогою.

Виходячи з наведеного, факт набуття відповідачем ОСОБА_2 у власність майна без належних правових підстав, а, отже, неправомірно, слід визнати встановленим. За таких обставин, відмова в задоволенні вимоги позивача ОСОБА_1 про повернення в його власність майна з володіння відповідача ОСОБА_2 суперечить вимогам закону та обставинам справи, що на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України тягне скасування рішення в цій частині із задоволенням відповідної вимоги. Інші питання, що можуть виникати у звязку з витребуванням майна на користь позивача (зокрема, щодо обставин, повязаних із розрахунками за майно, проведеними ОСОБА_2І.), знаходяться за межами даного позову. За наявності для того підстав, заінтересовані особи не позбавлені права вирішувати відповідні питання за домовленістю між собою, а в разі недосягнення згоди судовим порядком.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2016 року у частині відмови в задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та повернення майна у власність скасувати, ці вимоги позову задовольнити, визнати недійсним Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, посвідчене приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 28 квітня 2014 року за реєстровим № 667 і видане ОСОБА_2 про придбання з прилюдних торгів квартири № 18 у будинку № 11 в м. Ужгороді Закарпатської області, та повернути з володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) квартиру № 18 у будинку № 11 в м. Ужгороді Закарпатської області у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2).

В іншій частині залишити рішення суду без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1842,55 грн у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору та судовий збір на користь держави в розмірі 3122,06 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді