АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача : ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року

в цивільній справі за поданням державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шворак Богдана Олександровича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до погашення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.12.2016 р. подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шворак Богдана Олександровича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань у виконавчому провадженні ВП № 1907/5 по виконанню виконавчого листа № 752/38661/15-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 03.10.2016 р.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про відмову у задоволенні подання державного виконавця. Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції надійшов до помилкових висновків про вручення їй 08.11.2016 р. постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 р., оскільки вона у період з 05.10.2016 р. по 22.12.2016 р. перебувала за кордоном на лікуванні, а відтак вона не була обізнана про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з неї заборгованості. Вказує, що твердження суду першої інстанції про те, що відсутність у неї майна та коштів свідчить про ухилення від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, є передчасним та необґрунтованим.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з пістав аведених в ній.

Стягувач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у грудні 2016 року державний виконавець Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шворак Б.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, посилаючись в обґрунтування подання на те, що на виконанні у Печерському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва №757/38661/15-ц від 03.10.2016 р. щодо виконання рішення про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 62 700,00 доларів США, що в еквіваленті до української гривні за курсом НБУ станом на 12.05.2016 р. складає 1 587 919,00 грн. та судового збору в сумі 6 090,00 грн. Зазначив, що державним виконавцем вжито усіх заходів з примусового виконання рішення відповідно до чинного законодавства, разом з тим, виконавчий лист боржником у добровільному порядку не виконується, борг не сплачується.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того. що матеріали подання свідчать про те, що державним виконавцем вжито усіх заходів, передбачених чинним законодавством, спрямованих на примусове виконання рішення, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього згідно рішення суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків, а відтак державним виконавцем повинен бути доведений факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Звертаючись до суду з поданням, державним виконавцем не було доведено вчинення ОСОБА_2 дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Разом з тим, суд першої інстанції у порушення вказаної норми розглянув дане подання без участі державного виконавця, не відібрав у нього пояснення.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними, такими, що ґрунтуються на припущеннях та недоведені жодними належними та допустимими доказами у розумінні ЦПК України.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено порядок розгляду скарги, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року скасувати з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді:

Справа № 757/38661/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10881/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.