Справа №628/382/17
Провадження№2/628/428/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Цендра Н.В.

за участю секретаря - Кравцової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області, третя особа: ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Куп'янськ»» про визнання права користування житловим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області, третя особа: ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Куп'янськ»» про визнання права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він фактично проживає в квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира є неприватизованою, належить територіальній громаді м. Куп'янська. Квартира згідно ордеру була отримана матір'ю позивача - ОСОБА_2, позивач з батьком ОСОБА_3 були включені в ордер в якості членів сім'ї наймача. В спірній квартирі були зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а мати позивача була основним квартиронаймачем. Згодом місце реєстрації ОСОБА_1 було змінено, однак фактично він продовжував жити разом з батьками. Після смерті матері ОСОБА_2 батько позивача одружився з ОСОБА_4, яка стала квартиронаймачем. Батько позивача - ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті батька позивач продовжував проживати за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4, допомагав та здійснював догляд за нею, фактично жили однією сім'єю. Користуючись житловим приміщенням, позивач планував зареєструватись в даній квартирі і ОСОБА_4 не заперечувала проти його намірів. Реєстрації місця проживання позивач придавав формальне значення, оскільки проживав у цій квартирі з 1978 року, однак не встиг зареєструватися, оскільки ОСОБА_4 раптово померла ІНФОРМАЦІЯ_4. На даний час ОСОБА_1 постійно проживає в спірній квартирі з моменту вселення - 1978 року, вчасно та в повному обсязі оплачує комунальні послуги, зазначена квартира є його єдиним постійним місцем проживання, оскільки іншого житла він не має. У зв'язку з вищевикладеним позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Також зазначив, що був прописаний у спірній квартирі разом з матір'ю та батьком, однак у 90-х роках виписався зі спірної квартири через те, що поїхав на навчання у інше місто. Після навчання не прописався у спірній квартирі, однак продовжував в ній фактично мешкати. Після смерті основного квартиронаймача, а саме його матері, батько уклав шлюб з іншою жінкою ОСОБА_4, яка в свою чергу стала основним квартиронаймачем. Однак після смерті батька, позивач не зміг зареєструватися у спірній квартирі, бо не міг підтвердити родинні відносини з мачухою ОСОБА_4 Крім того, вказав, що на протязі останніх 5-ти років безперервно мешкає в спірній квартирі, платить за комунальні послуги та здійснює поточний ремонт.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, вказав, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та не має заперечень з приводу заявлених позовних вимог.

Представник третьої особи - ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Куп'янськ»» у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, вказав, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та не має заперечень з приводу заявлених позовних вимог.

Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матір позивача - ОСОБА_2 отримала ордер №174 від 26 квітня 1978 року на право зайняття квартири АДРЕСА_1. В ордері зазначено, що в вищевказаній квартирі мають право проживати ОСОБА_2, її чоловік - ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_1 (а.с. 4).

Родинні відносини між померлою ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 підтверджуються копією свідоцтва про народження (а.с. 9).

Мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис №136 (а.с. 11).

Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, актовий запис №754 (а.с. 10).

Мачуха позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, актовий запис №804 (а.с. 12).

Довідкою від 26 січня 2017 року №252 наданою ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Куп'янськ»» підтверджується той факт, що в спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованим ніхто не значиться, а квартира належить на праві власності державі (а.с. 5).

26 січня 2017 року головою квартального комітету, а також сусідів спірної квартири було складено акт проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с. 3).

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що він являється сусідом позивача ОСОБА_1, та мешкає у квартирі АДРЕСА_2 з 2005 року. Також зазначив, що з 2005 року знає позивача, який постійно мешкає в спірній квартирі без реєстрації.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомила, що вона являється сусідом позивача ОСОБА_1, та мешкає у квартирі АДРЕСА_3. Також вказала, що позивач ОСОБА_1 мешкає у спірній квартирі АДРЕСА_1 з 1978 року разом зі своїми батьками, а після смерті батька мешкав у спірній квартирі разом зі своєю мачухою ОСОБА_4 по день її смерті.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частина 1 ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Здійснення людиною свого природного права на життя пов'язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об'єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Судом було встановлено, що відповідач набував право користування спірним житлом на підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України, оскільки він був членом сім'ї квартиронаймача та був зареєстрований у встановленому законом порядку в спірній квартирі, однак за даною адресою виписався під час навчання. Як буловстановлено у судовому засіданні, незважаючи на відсутність прописки, позивач ОСОБА_1 продовжував користуватися спірною квартирою та проживав за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що позивач протягом тривалого часу проживає без реєстрації в спірній квартирі, платить за комунальні послуги у квартирі та немає іншого помешкання для проживання. Враховуючи, що визнання за позивачем право користування житловим приміщенням в квартирі, необхідне для належного існування в умовах придатних для проживання, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 157, 212-215 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 64, 65, 156 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненням), Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області, третя особа: ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Куп'янськ»» про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 березня 2017 року.

Суддя Куп'янського міськрайонного суду

Харківської області Н.В.Цендра