АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № № 644/3822/14-ц Головуючий суддя 1-ї інстанції Маслов М. І.
Провадження № 22-ц/790/5568/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання недійсними кредитного договору та договору про виконання робіт, захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

23 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2О.), публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі ПАТ «Альфа - Банк») про визнання недійсними кредитного договору та договору про виконання робіт.

Позивач посилалась на ті обставини, що 05 лютого 2014 року між нею та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір підряду на виготовлення ПВХ конструкцій профіля «Liolen» (вікон), за умовами якого відповідач в термін до 28 робочих днів організує роботу по виготовленню та наданню у власність даних вікон, а позивач зобовязаний сплатити їх вартість в сумі 10 126,00 грн. в обумовленні договором строки.

В той же день, між нею та ПАТ «Альфа -Банк» був укладений кредитний договір № 401581970 (далі кредитний договір) про надання їй кредиту в сумі 9 221,00 грн., строком на два роки для придбання вікон за договором підряду.

Зазначені договори нею були укладені під впливом помилки, оскільки її волевиявлення не було направлено на укладення договору підряду на виготовлення ПВХ конструкцій за рахунок кредитних коштів, та обману з боку відповідача ФОП ОСОБА_2, який запропонував їй підписати кредитний договір під виглядом додатку до договору підряду, що нібито регулює розстрочення платежу вартості вікон строком на 2 роки без процентів.

Текст кредитного договору був виготовлений таким дрібним шрифтом, який дуже важко читати людині з нормальним зором. Проте, вона має фізичні вади зору, у звязку з чим не мала можливості ознайомитися з зазначеним договором.

Лише ввечері того ж дня вона за допомогою доньки ознайомилася з зазначеними договорами та їй стало відомо, що вона уклала кредитний договір, за яким повинна сплачувати проценти, у звязку з чим вартість ПВХ конструкцій збільшилися на 3 505,00 грн.

Оскільки розмір її пенсії складав 1 256,00 грн. на місяць, то вона не мала можливості погашати кредит зі сплатою додаткових платежів за управління кредитом.

Тому, вже вранці 06 лютого 2014 року (наступного дня після укладення договору) вона зателефонувала до ФОП ОСОБА_2 з проханням про анулювання її замовлення.

06 та 07 лютого 2014 року нею були передані заяви ОСОБА_2 про розірвання договору.

Аналогічні заяви були також направлені до ПАТ «Альфа - Банк».

Грошей по кредитному договору від ПАТ «Альфа- Банк» вона особисто не отримувала, у звязку з чим повернути їх не мала можливості.

У звязку з тим, що її вимоги про розірвання зазначених договорів виконані не були, то вона була вимушена звернутися до суду за захистом порушених прав.

Просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Представник ФОП ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував.

Подав зустрічну позовну заяву про стягнення неустойки, яка ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 серпня 2015 року залишена без розгляду (а.с. 111 том 1, а.с. 17-18 том 2).

Представник ПАТ «Альфа -Банк» в суд першої інстанції не зявився.

Залучений до участі у справі ухвалою суду в якості третьої особи представник інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, в заяві просив розглядати справу без їх участі, не заперечував проти задоволення позову (а.с. 109-110 том 1, а.с. 22 том 2).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, ПАТ «Альфа-Банк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання недійсними кредитного договору та договору про виконання робіт, захист прав споживачів задоволено. Визнано недійсним договір підряду, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, індивідуальний номер замовлення FO 868 L від 05 лютого 2014 року. Визнано недійсним договір споживчого кредиту № 401581870 від 05 лютого 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа - Банк». Стягнено з ФОП ОСОБА_2, ПАТ «Альфа - Банк» судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь державного бюджету України у дольовому співвідношенні по 121,80 грн. з кожного.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 01 серпня 2017 року заяву представника ПАТ «Альфа- Банк» про скасування заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 листопада 2015 року залишено без задоволення (а.с. 183 том 2).

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Альфа - Банк» просить заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання недійсним договору споживчого кредиту скасувати, в задоволенні позову в цій частині відмовити, посилаючись на ті обставини, що рішення суду першої інстанції в зазначеній частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

При розгляді справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження того факту, що при укладенні договору споживчого кредиту на неї з боку співробітників банку був здійснений тиск.

Крім того, суд не взяв до уваги, що перед укладенням кредитного договору позивачем по справі була підписана Анкета Заява на утримання кредиту. В даній заяві чітко зазначено «З основними умовами кредитного договору ознайомлений і згодний».

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Альфа - Банк» підтримувала свою апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору підряду, укладеному між нею та ФОП ОСОБА_2, не оскаржується, то колегія суддів в даній частині законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанціях не перевіряє.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа- Банк» про визнання недійсним кредитного договору суд першої інстанції керувався тим, що відповідач ПАТ «Альфа- Банк» до укладення кредитного договору належної інформації про умови кредитування не надав, чим порушив вимоги п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що зашкодило позивачу зробити свідомий вибір відповідно до її внутрішньої волі, при підписанні цього договору, оскільки ОСОБА_1 настання правових наслідків, передбачених укладеним кредитним договором, не бажала.

Крім того, кредитний договір в порушення ч.2 ст. 638 ЦК України не містить істотну умову договору, а саме, сукупну вартість кредиту.

В порушення умов, визначених п.3 розділу 2 договору споживчого кредиту за № 401581970, ПАТ «Альфа- Банк» перерахував кредитні кошти на банківський рахунок ФОП ОСОБА_3 не отримавши від позичальника документів, що підтверджують передачу товару позичальнику, чим порушив вказану умову договору.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами, що 05 лютого 2014 року ОСОБА_1 уклала з ФОП ОСОБА_2 договір про виконання робіт FO - 868L, відповідно до умов якого виконавець зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачу у власність ОСОБА_1 ПВХ конструкцій (вікон), а заказник зобовязується сплатити їх вартість у сумі 10 126,00 грн. та прийняти готовий виріб (а.с. 12 том 1).

В той же день між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа -Банк» був укладений кредитний договір № 401581970, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на наступних умовах, сума кредиту 9 221,00 грн., процентна ставка фіксована 0,1 %, строк погашення кредиту 06 лютого 2016 року (а.с. 12, 14 том 1).

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору було зазначено, що оплата товару згідно з переліком, що вказаний у специфікації № 401581970 від 05 лютого 2014 року або листі гарантії до цього Договору від 05 лютого 2014 року, у загальній сумі 8 298,90 грн. здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2; оплата страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника № 007.401581970.111 від 05 лютого 2014 року проводяться шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі страхового платежу на поточний рахунок; оплата комісійної винагороди банку за надання кредиту у розмірі, що визначається згідно з умовами п. 2.8 розділу 1 цього договору, проводиться шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на рахунок банку.

Пунктом 2.8 передбачено комісійна винагорода банку, а саме, 10,00 % сума кредиту; за управління кредитом з 11 по 24 місяць 2 % від суми кредиту щомісяця (а.с. 12, 14 том 1).

Починаючи з наступного дня після укладення даних договорів, а саме, 06, 07, 14, 20 лютого ОСОБА_1 зверталась з заявами до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, посилаючись на неплатоспроможність та на відгуки про якість роботи (а.с. 15-22).

Одночасно вона звернулася до ПАТ «Альфа-Банк» з заявами про розірвання кредитного договору, посилаючись на ті обставини, що даний договір був укладений внаслідок помилки (а.с. 23-25, 27 том 1).

Листом № 19311-23.1-б/б від 11 березня 2014 року ПАТ «Альфа -Банк» відмовив у розірванні договору, посилаючись на ті обставини, що сума кредиту не була повернута відповідачем (а.с. 26 том 1).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 було розяснено, що положення п.п. 22, 23 ч.1 ст. 11 Закону України № 1023-ХІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІ) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, допустимої, достовірної та своєчасної інформації щодо наданих послуг.

За змістом ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що визначені вимоги Закону № 1023-ХІ при укладенні оспорюваного кредитного договору виконані не були.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із оспорюваємого позивачем кредитного договору вбачається, що в ньому не зазначена сукупна вартість зазначеного кредиту, яка складається із вартості товару, страховик платежів, комісійної винагороди банку, процентів та суми за управління кредитом, що є порушенням вищенаведених норм закону.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, повязані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обовязковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обовязковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, повязані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обовязковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі. До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обовязків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобовязаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що банком зазначена інформація про сукупну вартість кредиту, яка підлягала поверненню боржником, надана не була.

Крім того, відповідно до ч.7 ст. 9 цього Закону передбачено, що інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладається шрифтом одного розміру і типу та в одному форматі друку. За бажанням споживача зазначена інформація може бути надана йому на належному йому електронному носії інформації або електронною поштою.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем такої інформації, у тому числі шляхом її друкування шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону тощо.

У разі укладення за бажанням споживача договору про споживчий кредит з використанням дистанційних каналів комунікації така інформація на паперовому чи іншому носії інформації тривалого використання надається споживачу за його зверненням після укладення договору.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, який оспорюється, та загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк» були виготовлені шрифтом різного розміру.

Шрифт кредитного договору фактично унеможливлює ознайомлення з даним кредитним договором (а.с. 12 том 1, а.с. 14 15 том 2).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що на час укладення спірного кредитного договору, ОСОБА_1 не отримала належної інформації, передбаченої п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що потягло помилку ОСОБА_1 щодо правової природи правочину.

Зібрані по справі докази підтверджують, що така помилка насправді мала місце, оскільки позивач вважала, що укладає договір підряду та договір про розстрочку платежів на протязі двох років без будь якої додаткової плати або процентів.

Викладені обставини підтверджуються також тим, що на наступний день після укладення договорів підряду та кредитного договору, ознайомившись належним чином з документами, які їй були надані, ОСОБА_1 звернулася до відповідачів з заявами про розірвання договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 229 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що у суду першої інстанції були правові підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Проте, колегія суддів вважає, що при розгляді справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, позивачем не було надано доказів, що оспорюваний правочин був вчинений позивачем під впливом обману, тобто внаслідок навмисного, цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

Ознакою обману на відміну від помилки, є умисел, тобто особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга, сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступала б у правовідносини, невигідні для неї.

Зазначених обставин, при розгляді справи, відповідно до ч.4 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦК України, ОСОБА_1 надано не було.

У звязку з чим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції, як на правову підставу визнання кредитного договору недійсним, укладення його внаслідок обману та вважати правовою підставою для визнання недійсним кредитного договору вчинення його під впливом помилки, що передбачено ст. 229 ЦК України, на що позивач також посилалась при предявленні позову (а.с. 1 том 1).

Щодо посилання представника ПАТ «Альфа - Банка» на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15 та у справі № 6-301цс/15, в яких зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, то колегія суддів вважає, що вони не можуть бути застосовані до правовідносин, які склалися між сторонами по зазначеній справі.

При розгляді справи було достовірно встановлено, що оспорюваний правочин був укладений ОСОБА_1 внаслідок помилки, щодо правової природи правочину, яка стала наслідком порушення позикодавцем вимог п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим зазначені правові позиції не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Доводи ПАТ «Альфа - Банк» щодо відсутності помилки в діях ОСОБА_1 були предметом розгляду як суду першої, так і апеляційної інстанції, зазначеним доводам надана належна оцінка в мотивувальних частинах судових рішень, доводів ОСОБА_1 щодо укладення кредитного договору внаслідок помилки, не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, скасуванні рішення суду та ухваленні нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 230 ЦК України, ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року в частині визнання недійсним кредитного договору № 401581870 від 05 лютого 2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа - Банк» та ОСОБА_1, змінити в частині підстав та мотивів задоволення цього позову.

В іншій частині заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2015 року щодо визнання недійсним кредитного договору № 401581870 від 05 лютого 2014 року - залишити без змін.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року в частині визнання недійсним договору про виконання робіт судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Р.М. Піддубний

ОСОБА_4