АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/335/17 Головуючий 1-ї інстанції - Попов О.Г.
Справа №629/3524/16-ц Доповідач - Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Бездітка В.М., Сащенко І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року по справі за поданням Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року державний виконавець Лозівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (надалі - ВДВС) звернувся до суду з поданням, в якому просив вирішити питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1, до виконання останнім зобов'язань за виконавчим документом.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року подання ВДВС - задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, і.н.НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, шляхом заборони перетинати державний кордон України, до виконання ним зобов'язань, згідно з наказом №922/4748/13 виданого 11.02.2014року, Господарським судом Харківської області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спект-Агро» суму основної заборгованості у розмірі 480 378,18грн., пеню у розмірі - 27 757,73грн., штраф у розмірі 28% річних - 59 148,89грн., збитки у розмірі 128 416,68грн. та відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 161 705,23грн. та 17 148,13грн. судового збору.

Паспорт громадянина України не вилучено.

Копію ухвали негайно направлено до Лозівського МР ВДВС ГТУЮ у Х.о. та ОСОБА_1

Копію ухвали, після набрання нею чинності, направлено для виконання Адміністрації Державної прикордонної служби України.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 13.09.2016року скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, та на таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання наказу №922/4748/13 виданого 11.02.2014року Господарським судом Харківської області

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом (ст.33 Конституції України). Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (надалі Закон).

Статтею 6 цього Закону передбачено, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першої цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже, вирішувати питання про тимчасове обмеження особи у виїзді за межі України можливе судом лише у випадку наявності рішення суду, а саме на стадії його примусового виконання, стосовно боржника і за поданням державного виконавця.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду (п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, з подальшими змінами та доповненнями).

Розділом XI «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну» Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 року, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду. Подання обов'язково повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857- XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Отже, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним Судом України у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України». Зокрема, в цьому листі зазначається, що ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону N 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, обов'язковою передумовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є ухилення його від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Судовим розглядом встановлено, що згідно наказу №922/4748/13 від 11.02.2014 року виданого Господарським судом Харківської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спектор-Агро» 874 554,84грн.

На підставі вищевказаного наказу, 06.03.2014року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено боржнику за вих. №1879-12 від 06.03.2014року, і проведено ряд виконавчих дій, внаслідок яких було встановлено, що ОСОБА_1 навмисно довгий час ухиляється від погашення боргу.

Так, державним виконавцем були направлені запити щодо відкритих розрахункових рахунків, отримання доходу, перебування на обліку у пенсійному фонді, транспортних засобів, нерухомого майна, сільськогосподарської техніки, земельної ділянки.

Згідно отриманих відповідей, ОСОБА_1 не працює за трудовим договором в будь-якому підприємстві чи установі, та на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області не перебуває. Даний факт дає вагомі підстави вважати, що апелянт умисно не надаючи до податкових органів даних про доходи, ухиляється від виконання зобов'язань по виконанню судового рішення, а також уникнення звернення стягнення на джерело постійного доходу.

Боржник має відкритий розрахунковий рахунок в ПАТ «МЕГАБАНК» та за ним зареєстровано транспортні засоби: легковий автомобіль марки CHERY А15 AMULET н.з. НОМЕР_2, вантажний автомобіль ГАЗ 4301 н.з. НОМЕР_3, ПВ 015 н.з. НОМЕР_4 (відповідь ВДАІ з обслуговування м. Лозова, Лозівського та Близнюківського районів ГУМВС України в Харківській області від 08.07.2014 року).

На підставі отриманих відповідей, 11.06.2014року та 17.06.2014року державним виконавцем винесені постанови про арешт коштів та майна боржника.

Згідно відповіді ПАТ «МЕГАБАНК» від 18.06.2014року, на розрахунковому рахунку боржника грошові кошти відсутні.

Під час виїзду державного виконавця за адресою реєстрації боржника, що зазначена у виконавчому документі з метою перевірки його матеріального положення та складання акту опису й арешту належного транспортного засобу було встановлено відсутність боржника та транспортного засобу, у зв'язку з чим, 21.07.2014року державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника.

Як убачається з листа Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Харківській області від 25.09.2014року, транспортні засоби які належали ОСОБА_1, а саме: легковий автомобіль марки CHERY А15 AMULET н.з. НОМЕР_2 був перереєстрований 13.08.2013 року на нового власника - гр. ОСОБА_2, та вантажний автомобіль ГАЗ 4301 н.з. НОМЕР_3, ПВ 015 н.з НОМЕР_4 був перереєстрований 09.11.2013 року на нового власника - гр. ОСОБА_3.

08.09.2015року державним виконавцем був здійснений виїзд за місцем мешкання боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_1, в ході якого було складено акт про відсутність ліквідного майна в рахунок погашення боргу.

Дані дії боржника свідчать про умисне приховування майна, на яке може бути звернено стягнення.

В ході перевірки державним виконавцем було встановлено, що боржник є керівником Фермерського господарства «ЛЮБАВА-2015», у зв'язку з чим ним винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату (доходи) боржника, яку надіслано головному бухгалтеру фермерського господарства.

29.04.2016 року до ВДВС надійшла заява від стягувача про те, що боржнику належать на ступне майно: земельна ділянки та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2; чотирикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1; комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 4/5 будівлі було передано ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 07.11.2013 року, 1/5 належить ВАТ «Харківгаз» на підставі рішення суду від 06.05.2006 року.

16.05.2016, 06.06.2016року державним виконавцем був здійснений виїзд за місцем мешкання боржника для проведення виконавчих дій, а саме за адресою: АДРЕСА_1, в ході яких державний виконавцем було складено акти про відсутність боржника за місцем мешкання.

25.05.2016 року державним виконавцем надіслано запит до Орільської селищної ради про склад сім'ї, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки Орільської селищної ради за даною адресою зареєстровані неповнолітні діти.

Отже, ВДВС вжито усі необхідні заходи з метою виявлення майна боржника та виконання судового рішення в примусовому порядку, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, яку постановлено з дотриманням норм ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 1) ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.307ч.2п.1), 312ч.1п.1), 313, 314ч.1п.4), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -