22.03.2017 Справа № 363/3817/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року, Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
при секретарі -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Вишгородської міської ради про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 17.11.2012 року Косівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на теперішній час мешкають разом з позивачем. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2016 року, з того часу сторони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства. Позивач просила шлюб розірвати з причин відсутності порозуміння у сімї, довіри, різних поглядів на життя, у звязку із чим між подружжям виникло повне непорозуміння один одного. Крім того, оскільки на теперішній час вона мешкає у м.Вишгороді, у квартирі свого брата, в якій створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку дітей, просила суд, з врахуванням виключно інтересів малолітніх дітей, визначити їх місце проживання з нею.

Позивач та представник позивача (який надає правову допомогу у частині вимог щодо визначення місця проживання дітей), у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що з 2012 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та від шлюбу має двох малолітніх дітей. Останні декілька років її відносини з чоловіком погіршились, останній нехтував сімейними цінностями, такими, як повага до дружини, пиячив, використовував різні методи морального тиску, постійно ініціював сварки в присутності малолітніх дітей та застосовував фізичне насилля до неї. У звязку із постійним психологічним тиском та фізичним насиллям, вона була змушена звернутися за допомогою до рідних та з 20.07.2016 року, разом із дітьми переїхати проживати до своєї матері, а в подальшому до свого брата, у якого проживає по теперішній час. Вважає, що підстав для примирення між нею та відповідачем не має, оскільки вона втратила до нього почуття любові, а має лише страх щодо фізичного насилля та агресії з його боку, що викликає стурбованість щодо її життя та життя малолітніх дітей. Оскільки на теперішній час, вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дітьми, вона повністю займається вихованням та матеріальним забезпеченням своїх малолітніх дітей, працювала вчителькою, на обліку у службі в справах дітей не перебуває, скарг з приводу її неналежного виконання батьківських обовязків не надходило. Вважає, що є всі підстави для визначення місця проживання дітей з нею. Представник позивача підтримала пояснення позивач, та також зазначила, що діти відвідують дошкільні заклади, позивачка займається їх духовним розвитком, матеріально діти знаходяться на забезпеченні позивача, тому є всі підстави визначити місце проживання дітей саме з матірю, враховуючи також їх вік. В подальшому позивач та її представник надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судовому засіданні заперечував заявлені позовні вимоги, зазначаючи, що йому не відомо з яких підстав позивачка втекла від нього з місця постійно проживання, вважає, що на останню здійснюється тиск, з боку її близьких родичів. Також пояснив, що позивачка, під час спільного проживання, ледачіла, нічого не робила, догляду за дітьми не здійснювала, а діти перебували під наглядом його матері. Він ніде не працює, але займається веденням підсобного господарства з якого отримує постійний дохід. З часу, коли позивачка з дітьми втекла від нього, а саме з липня 2016 року, він намагався повернути її додому, але остання категорично відмовлялась. Матеріальної допомоги на утримання дітей він з липня 2016 року не надавав, оскільки продукти харчування які він привозив дітям, у нього не брали. Після сварки з родичами позивачки та виклику поліції, він не спілкується з позивачкою. У звязку із чим вважав, що підстав для задоволення позову не має.

Представник відповідача (який надає правову допомогу у частині вимог щодо визначення місця проживання дітей), у судовому засіданні підтримала пояснення відповідача, та також зазначила, що, оскільки не вирішено питання щодо участі батька у вихованні дітей, підстав для визначення місця їх проживання з матірю на теперішній час не має.

В подальшому, відповідач та його представник у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сімї Вишгородської міської ради у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, при прийняті рішення судом, просили врахувати рішення виконавчого комітету щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матірю.

Заслухавши пояснення сторін, представників, свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, з наступних підстав.

Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним iз подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.11.2012 року, який зареєстровано Косівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис № 4 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, де батьками дітей зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що позивачка є його рідною сестрою, яка неодноразово скаржилась на агресивну поведінку відповідача щодо неї, постійний психологічний тиск на неї, у звязку із чим у липні 2016 року вона звернулась з проханням про допомогу, а саме можливість перевезення її та дітей для проживання к матері, а в подальшому, коли відповідач став приїжджати до матері позивачки та висловлювати погрози, а також спричинив тілесні ушкодження вітчиму ОСОБА_8, позивачка переїхала разом із дітьми проживати до нього, а саме до м.Вишгород. Коли він забирав сестру з дітьми, з місця її постійного проживання з відповідачем, то остання перебувала у жахливому стані, мала захворювання рук, не мала належного одягу, як і малолітні діти. У звязку із чим, він разом із дружиною купували одяг позивачці та дітям, а також проведи повне обстеження та лікування позивачки.

Аналогічні пояснення у судовому засіданні були надані свідком ОСОБА_9, яка також наголосила, що відповідач, після звернення позивачки до суду із вказаним позовом, намагався здійснювати тиск як на позивачку, так і на неї.

Також, позивачем до суду було надано повідомлення про початок досудового розслідування Світловодським ВП ГУ НП в Кіровоградській області, про те, що 22.08.2016р. ОСОБА_4 перебуваючи біля домоволодіння №44 по вул.Б.Хмельницького с Глинськ Світловодського району Кіровоградської області спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 (а.с.13). Крім того, з довідки наданою Глинською сільською радою 07.10.2016р., зазначено, що ОСОБА_4, в стані алкогольного спяніння неодноразово порушував спокій мешканців села, постійно ініціював сварки та тероризував сімю ОСОБА_8, погрожуючи розправою на ними, у звязку із чим викликався голова сільської ради, члени громадського формування та працівники поліції.

Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, та шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2016 року, вони мешкають окремо, подальше подружнє життя та збереження сімї є неможливим, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, сімя розпалась з причини постійних сварок, різних поглядів на життя, відсутністю порозуміння між подружжям. Під час судового засідання відповідачем не було наведено жодних обґрунтувань та не надано жодних пояснень, щодо можливості збереження шлюбу, у той час як позивачем було зазначено про повну втрату любові до відповідача, а також боязні за своє життя та здоровя, враховуючи агресивну поведінку відповідача.

Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу суд, враховуючи стійке волевиявлення направлене на розірвання шлюбу з відповідачем та обставини справи, вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та малолітніх дітей.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не досягли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року №866, під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоровя дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначено з тим з батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоровю та розвитку дитини. У разі виникнення спору щодо участі у вихованні дитини, проводиться бесіда з батьками, до уваги також береться ставлення батьків до виконання батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них.

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 30.01.2017р., за адресою: с.Косівка вул.Дружня, 11, за даною адресою розташовані два житлові будинку, в яких проживає ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_10, будинки мають опалення, водопостачання та є необхідні умови для проживання. Сімя має в користування два легкові автомобілі, трактор, підсобне господарство та земельні ділянки для ведення ОСГ, матеріально забезпечені (а.с.54,55). За характеристикою від 30.01.2017р., ОСОБА_4 на даний час ніде не працює, займається веденням особистого селянського підсобного господарства, на обліку у лікарів не перебуває (а.с.56-58).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.08.2016р., 22.02.2017р. за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що ОСОБА_3 разом із малолітніми дітьми проживає за вказаною адресою та умови проживання є гарними (а.с.14, 46).

За місце роботи вчителя початкових класів Федерківської НВК «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно, є доброю, ввічливою, діти дуже люблять вчительку і горнулися до неї (а.с.10). Згідно інформації наданою Службою у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області, станом на вересень 2016 року родина ОСОБА_3 на обліку у службі не перебуває, будь-яких скарг на дану громадянку щодо невиконання або не належного виконання нею батьківських обовязків відносно її малолітніх дітей не надходило (а.с.11).

Таким чином, пояснення відповідача в тій частині, що позивачка не належним чином виконувала свої обовязки щодо виховання дітей, у звязку із чим викликались представники служби у справах дітей спростовуються довідкою наданою відповідною службою; крім того, його посилання на те, що позивачка зловживає спиртними напоями, поводиться дуже дивно, спростовуються позитивною характеристикою з місця роботи позивачки.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 20.10.2016 року за №268, визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із їх матірю ОСОБА_3 (а.с.45).

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, зокрема визначено, державою забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того державою забезпечується визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; статтею 27 визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Таким чином, дослідивши надані до суду докази, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, суд вважає, що під час судового засідання були надані належні та допустимі докази, щодо обґрунтування позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітніх дітей, у звязку із чим суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо визначення місця проживання її малолітніх дітей разом з нею є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Спір про майно відсутній. Шлюб сторони розривають вперше.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Враховуючи викладене та керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст.21, 104-112,160,161 СК України, ст.ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (прізвище до шлюбу ОСОБА_9) ОСОБА_11, зареєстрований 17.11.2012 року Косівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис № 4, розірвати.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 551,20 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя - І.Ю.Котлярова