Номер провадження: 22-ц/785/1411/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Балалайкіної Катерини Володимирівни, зацікавлена особа ОСОБА_5, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_3, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2016 року,

встановила:

ОСОБА_6, представник ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що згідно виконавчого листа 2-3460/11, виданого 14.04.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 стягнуто в солідарному порядку 8 220 847 грн. 84 коп.

29.06.2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіною К.В. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа 2-3460/11.

Заявник вважає, що прийняттям до виконання зазначеного виконавчого листа була порушена підвідомчість виконання рішень та головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіна К.В. вийшла за межі своїх повноважень та змінила порядок виконання рішення з повного на часткове (з 8 220 847,84грн. на 2 999 875грн.)

16.08.2016 року на адресу Київського ВДВС було направлено клопотання про направлення виконавчого листа 2-3460/11 на суму 8 220 847,84грн. за належністю до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області; закінчення виконавчого провадження на підставі ч. 10 п. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; зняття арешту на майно, накладеного постановою Київського ВДВС від 29.06.2016 року ВП №51517938 згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, 17.08.2016 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіна К.В. прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі заяви стягувача від 10.08.2016 року, а постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій виділила в окреме провадження.

Вказані постанови порушують права скаржника, тому уточнивши свою заяву, просив зобов'язати головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіну К.В. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 року ВП 51517938; скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.06.2016 року ВП 51517938; скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.07.2016 року ВП 51517938; скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 50 грн. від 16.08.2016року ВП 51517938; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.08.2016 року на підставі заяви стягувача від 10.08.2016 року ВП 51517938.

В процесі розгляду справи представником скаржника було подано клопотання про поновлення строку на звернення зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016року, в якому він вказував на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 29.06.2016року і строк її оскарження закінчився 10.07.2016року. Однак на підставі цієї постанови були винесені - постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.07.2016 року ВП 51517938; постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 50грн. від 16.08.2016 року ВП 51517938; постанова про закінчення виконавчого провадження від 17.08.2016 року про існування яких скаржник дізналася через мережу інтернет 23.08.2016року, тобто через неділю після того як звернувся до ДВС із клопотанням про направлення виконавчого листа №2-3460/11, виданого 14.04.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси за належністю та закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2016 року клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про поновлення строку на пред'явлення скарги на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіної К.В., зацікавлена особа - ОСОБА_5 було залишено без задоволення.

Скаргу ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіної К.В., зацікавлена особа - ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_6, представник ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2011 року було стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 035 671,27 дол. США, що еквівалентно 8 220 847,84 грн.

14.04.2011 року на виконання вказаного рішення Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №2-3460/11 про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» вказаної грошової суми.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2015 року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_5 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-3460/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 14.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 035 671,27 дол. США, що еквівалентно 8 220 847,84 грн., а також судових витрат.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення суду - це нормативно-правовий акт індивідуальної дії. Він має силу закону і може змінюватися, тлумачитися тільки судовою владою.

Згідно ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно п. 1 ч. 1 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 21, п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

22.06.2016 року до Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції звернувся ОСОБА_5 із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь 2 999 875 грн. та просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику.

До заяви про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_5 додав виконавчий лист листа №2-3460/11, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 14.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на користь на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 035 671,27дол.США, що еквівалентно 8 220 847,84 грн., а також судових витрат, ухвалу суду від 10.11.2015 року.

29.06.2016 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіна К.В. постановила постанову ВП №51517938 про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-3460/11, виданого 14.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 2 999 875 грн. (стягувач - ОСОБА_5.) та надала боржнику строк до 7 днів для добровільного виконання рішення суду.

Виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 2 999 875 грн. в матеріалах виконавчого провадження відсутній, як і відсутні будь-які звернення Київського ВДВС м. Одеси до суду з приводу роз'яснення рішення суду, встановлення способу і порядку його виконання.

Згідно ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Копію вказаної постанови скаржник отримала 02.07.2016 року, про що свідчить повідомлення про вручення, яке знаходиться в матеріалах справи та неодноразово підтверджувалося представником скаржника.

Також 29.06.2016 року постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіної К.В. ВП №51517938 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_10 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_10

В матеріалах виконавчого провадження міститься заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 від 08.07.2016року, в якій він повідомляє Київський ВДВС про те, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа про визнання договору поруки недійсним, в якій є примітка про те, що з матеріалами провадження він ознайомлений, його копію отримав 08.07.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки у встановлений головним державним виконавцем Київського ВДВС строк боржник добровільно не виконав рішення суду, постановою Київського ВДВС ВП №51517938 від 11.07.2016 року з боржника стягнуто виконавчий збір в сумі 299 987 грн. 50 коп.

10.08.2016 року до головного державного виконавця Київського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Балалайкіної К.В. надійшла заява ОСОБА_5 про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа стягувачу, в якій він вказував, що судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 вказаної суми було фактично виконано боржником в повному обсязі, до якої додані нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_3, в яких підтверджено звернення стягнення на земельну ділянку шляхом визнання права власності за ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

16.08.2016 року постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіної К.В. ВП №51517938 з боржника стягнуто витрати на проведення виконавчих дій в сумі 50 грн.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції Балалайкіної К.В. від 17.08.2016 року ВП №51517938 виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3460/11, виданого 14.04.2011року про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 2 999 875грн. (стягувач - ОСОБА_5.) закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій винесена в окреме виконавче провадження.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо неправильності відкриття виконавчого провадження у зв'язку з непідвідомчістю виконавчого листа Київському ВДВС м. Одеси.

Разом з тим, представником скаржника було заявлено про те, що йому та його довірителю було відомо про існування постанови Київського ВДВС м. Одеси від 29.06.2016 року про відкриття виконавчого провадження 02.07.2016 року, однак вони намагались досягти мирного врегулювання спору, про що свідчить копія заяви про відмову від зазначеного позову, яка знаходиться в матеріалах справи, тому пропущений строк на звернення зі скаргою на вказану постанову є поважним.

Відповідно до ст. ст. 72, 73 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Про місце і час розгляду цього питання повідомляються особи, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Згідно ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Оскільки судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що про існування постанови від 29.06.2016 року про відкриття виконавчого провадження скаржнику та його представнику було відомо 02.07.2016 року, з клопотанням до суду про поновлення строку на звернення зі скаргою на зазначену постанову скаржник звернувся 10.10.2016 року, жодної обґрунтованої поважної причини пропуску строку на звернення до суду не зазначив та не надав належних доказів поважності пропуску строку в судовому засіданні, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на оскарження вказаної постанови та залишення скарги без розгляду. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про поважність пропуску строку на звернення до суду не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями викладених в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. ст. 311, 312 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 312, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець