Справа № 460/5223/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/4333/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_2, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1, тимчасово не працюючого, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої в АДРЕСА_2, аліменти на утримання дитини: дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 16 листопада 2016 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 640,00 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_2, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною трьох років, покликаючись на те, що відповідач офіційно не працює і його щомісячний дохід є мінливим. Проте, ОСОБА_3 під час судового розгляду даної справи надав пояснення про наявність у нього матеріальної можливість надавати позивачу матеріальну допомогу до досягнення дитиною трирічного ріку, і відповідно до ч. 4 ст. 85 СК України значення для правильного вирішення справи має не те, якими є доходи відповідача в розумінні офіційними чи не офіційними, а щомісячний дохід є стабільним чи мінливим, оскільки з»ясуванню підлягає можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на її утримання. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_2, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною трьох років, скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Рішення суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 коштів на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, сторонами не оскаржується, а відтак його законність та обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Судом апеляційної інстанції перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 коштів на утримання дружини до досягнення дитиною, ОСОБА_4, трьохрічного віку у розмірі 1/6 частини заробітку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 коштів на утримання дружини до досягнення дитиною, ОСОБА_4, трьохрічного віку у розмірі 1/6 частини заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач офіційно не працює і його щомісячний дохід є мінливим.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду, позов ОСОБА_2 задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1, тимчасово не працюючого, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої в АДРЕСА_2, аліменти на утримання дитини: дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 16 листопада 2016 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 ст. 84 СК України передбачає, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати таку допомогу.

Отже, кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, можуть стягуватися за умови, якщо чоловік може надавати таку допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 коштів на утримання дитини, суд першої інстанції врахував те, що за правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини, врахував положення ст. 182 СК України, якою передбачено обставини, які слід враховувати при визначенні розміру аліментів з врахуванням доповнень, внесених Законом України №2037-У111 від 17.05.2017 року, те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника, не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, у таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Оскаржуваним рішенням суду вирішено стягувати з ОСОБА_3 кошти на утримання доньки, ОСОБА_4, в розмірі ? частин його заробітку, і рішення суду в цій частині ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не оскаржується, а відтак, розмір коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3, становить ? частину його заробітку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не працює, немає постійного офіційного місця праці, однак як вбачається з платіжних доручень ним майже щомісячно перераховуються кошти на утримання дитини, ОСОБА_4, в межах 1500.00 грн.

Враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яким вирішив стягувати з ОСОБА_3 кошти на утримання доньки, ОСОБА_4, в розмірі ? частин його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, беручи до уваги положення закону про те, що кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, можуть стягуватися за умови, якщо чоловік може надавати таку допомогу, враховуючи майновий стан відповідача, який офіційно непрацевлаштований, разом з тим має можливість надавати кошти на утримання дитини, що підтверджується платіжними дорученнями про перерахування коштів на утримання дитини, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь дружини, ОСОБА_2, коштів на її утримання до досягнення донькою, ОСОБА_4, трьохрічного віку, у розмірі 1/12 частин заробітку щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, передбачені ч.1 ст. 309 підстави для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років слід скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягувати з ОСОБА_3 на користь дружини, ОСОБА_2 кошти на її утримання до досягнення донькою, ОСОБА_4, трьохрічного віку, у розмірі 1/12 частин заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1, тимчасово непрацюючого, на користь дружини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої в АДРЕСА_2, кошти на її утримання у розмірі 1/12 частин заробітку, щомісячно, до досягнення донькою, ОСОБА_4, трьохрічного віку, починаючи з 16 листопада 2016 року.

В решті рішення суду залишити без змін

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.