Провадження № 4-с/638/146/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

секретаря Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Комунального підприємства «Харківводоканал» на постанову старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві, -

встановив:

Представник КП «Харківводоканал» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова зі скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа стягувачу; скасувати постанову про повернення виконавчого документа, винесену державним виконавцем Дзержинського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1, ВП №51159703 щодо виконання судового наказу від 03.09.2014 року по справі №638/10676/14-ц, виданого Дзержинським районним судом м.Харкова; зобовязати Дзержинський ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області розглянути питання щодо прийняття до виконання виконавчого документу судового наказу від 03.09.2014 року по справі №638/10676/14-ц, виданого Дзержинським районним судом м.Харкова.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 31.05.2017 року на адресу підприємства надійшла постанова державного виконавця Дзержинського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1 від 16.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: судовий наказ від 03.09.2014 року по справі №638/10676/14-ц, виданий Дзержинським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь підприємства заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 2310,19 грн., який знаходиться на примусовому виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби м.Харків ГТУЮ у Харківській області. Таку постанову вважає необґрунтованою та винесену з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІV.

В судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримала, просила задовольнити. В своїх поясненнях зазначає, що державним виконавцем не вжито усіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, не накладено арешт на майно боржника та не звернуто стягнення на обєкт нерухомого чи рухомого майна боржника. Натомість складено акт від 12.05.2017 року про відсутність майна у боржника, який не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень.

В судовому засіданні державний виконавець Пархоменко Н.В. проти скарги заперечувала, зазначивши, що нею вжито всіх необхідних заходів, передбачених законодавством, для примусового виконання виконавчого документу щодо стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь підприємства заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 2310,19 грн.. Здійснені заходи щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, виявилися безрезультатними, тому у відповідності до п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про розгляд скарги повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, розглянувши скаргу, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі, дійшов наступного висновку.

03.09.2014 року Дзержинським районним судом м.Харкова видано судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» суми заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 2310,19 грн..

18.05.2016 року старшим державним виконавцем Дзержинського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого документа.

26.05.2016 року винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у звязку з тим, що боржником виконавчий документ у термін для самостійного виконання не виконано.

У відповідності до п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-ХІХ, який набрав чинності 05.10.2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 6 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

Згідно ст.11 вказаного Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника тощо.

Крім того, статтею 57 вказаного Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт майна боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. При цьому постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Як вбачається з матеріалів скарги, в ході примусового виконання 01.06.2016 року керуючись ст.59 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та статтями 11, 52 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника на рахунку, відкритому у ПУАТ «Фідобанк».

Згідно витягу з електронної бази даних «АМТ» станом на 15.09.2016 року та 15.05.2017 року за боржником автотранспортних засобів не зареєстровано.

Відповідно до ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем направлено платіжну вимогу на списання грошових коштів з рахунку боржника на підставі постанови про арешт коштів від 01.06.2016 року.

На підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року №2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», платіжне доручення від 01.03.2017 року повернуто без виконання.

Згідно ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-ХІХ звернення стягнення на обкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

При цьому відповідно до п.7 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, вбачається, що за боржником зареєстровано один обєкт нерухомого майна, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1. Іншого майна за боржником не зареєстровано.

З акту від 12.05.2017 року, складеного старшим державним виконавцем Пархоменко Н.В. за участю понятих ОСОБА_4, та ОСОБА_5, вбачається, що при виході за адресою АДРЕСА_2 встановлено відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги наявність доказів вжиття державним виконавцем необхідних заходів виконання судового рішення з метою розшуку майна боржника та відсутність такого майна, на яке може бути звернуто стягнення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця є законною та обгрунтованою, у звязку з чим суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст. 383, 386, 387, 388 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні скарги Комунального підприємства «Харківводоканал» на постанову старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: О.В.Шишкін