АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/761/17 Номер провадження 22-ц/786/2546/17Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

при секретарі Радько О.М.

за участі адвоката ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника позивача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа державний реєстратор відділу Державної реєстрації Полтавської районної Державної адміністрації Полтавської області, про визнання права власності на об'єкти нерухомості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на об'єкти спадкування.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року у справі №1625/1378/12, з урахуванням ухвал цього ж суду від 05 липня та 18 липня 2013 року про виправлення описки та роз'яснення рішення, додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Цим судовим рішенням встановлено, що до складу спадщини за заповітами входять: будинковолодінння за адресою: с. М. Ладижене, Полтавського району та області, вул. Першотравнева, 12, а саме: житловий будинок літ. «А-1», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сінник літ. «Г», сарай літ. «Е» сарай літ. «З», вбиральня літ. «К», огорожа №1, 2; ворота №3, замощення №4, колодязь №5, погріб літ. «б», що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7; дві земельні ділянки, розта-шовані на території Василівської сільської ради, а саме: земельна ділянка площею 5,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_6 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ №005857, виданого 11 березня 2000 року Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району і області та земельна ділянка площею 5,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_7 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ №005856, виданого 11 березня 2000 року Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району.

Визнано за ним ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами в с. М. Ладижене, Полтавського району та області, по вул. Першотравневій, 12, що за життя належав його матері, заповідачу ОСОБА_7; визнано за ним право власності на обов'язкову частку у спадщині після померлого ОСОБА_3М, яка прийнята ОСОБА_7 та складає 1/12 частину в спадщині спадкодавця ОСОБА_6, в тому числі земельної ділянки площею 5,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_6 згідно державного акта на право приватної власності на землю IV-ПЛ№005857, виданого Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району; також визнано за ним право спільної часткової власності на 5/12 частин спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6

За ОСОБА_4 визнано право спільної часткової власності на 5/12 частин спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6

Позивач також зазначав, що даним судовим рішенням, яке набрало законної сили, розвязаний спір з приводу законності заповіту їх матері ОСОБА_7, визнання спір-ного домоволодіння за вищевказаною адресою спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, встановлення обовязкової частки матері після смерті батька у його спадковому майні.

При цьому вказував, що сторонами перед судом не ставилося питання з приводу визнання права власності за спадкоємцями: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на конкретно визначені частки у вже конкретно визначених обєктах спадкування. Коли він звернувся до реєстраційної служби Полтавського РУЮ для реєстрації прав власності на вказані обєкти, то виявилося, що при складанні часток не виходить одиниця.

Посилаючись на те, що згідно з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року має місце різний алгоритм визначення часток спадкоємців за заповітами батьків у різних об'єктах спадкування, судом визначалася тільки загальна частка у загальному майні спадщини, позивач просив: визнати за ним, ОСОБА_3, право спільної часткової власності 19/24 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с.М.Ладижене Полтавського району Полтавської області, вул. Першо-травневій, 12, а саме: житловий будинок літ «А-1», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сінник літ. «Г», сарай літ. «Е», сарай літ. «З», вбиральня літ. «К», огорожа №1,2; ворота №3, замощення №4, колодязь №5, погріб літ. «б»;

за ОСОБА_4 визнати право спільної часткової власності на 5/24 частин вказаного будинковолодіння;

визнати за ним, ОСОБА_3, право спільної часткової власності на 7/12 частин земельної ділянки площею 5,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала за життя ОСОБА_6 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії серії VI-ПЛ №005857, виданого 11 березня 2000 року Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району;

визнати за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 5/12 частин вказаної земельної ділянки;

визнати за ним, ОСОБА_3, право приватної власності на земельну ділянку площею 5,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_7 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ №005856, виданого 11 березня 2000 року Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 - задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності 19/24 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. М. Ладижене Полтавського району Полтавської області, вул. Першотравнева, 12 житловий будинок літ. «А-1», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сінник літ. «Г», сарай літ. «Е» сарай літ. «З», вбиральня літ. «К», огорожа №1, 2; ворота №3, замощення №4, колодязь №5, погріб літ. «б»; Визнано за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 5/24 частин вказаного будинковолодіння. Визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 7/12 частин земельної ділянки, що складає 3,20 га від земельної ділянки загальною площею 5,47 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала за життя ОСОБА_6 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ №005857, виданого 11 березня 2000 року Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району. Визнано за ОСОБА_4В право спільної часткової власності на 5/12 частин вказаної земельної ділянки, що складає 2.27 га. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на земельну ділянку площею 5,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_7 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ №005856, виданого 11 березня 2000 року Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами, які є рідними братами, існує довготривалий спір щодо розподілу спадкового майна після їх померлих батьків, згідно зі складеними ними заповітами.

При цьому судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що 27 березня 2007 року помер батько сторін ОСОБА_6, який за життя, 08 липня 1999 року, склав заповіт, згідно якого усе належне йому майно заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях.

29 липня 2009 року померла їх мати ОСОБА_7, склавши за життя заповіт від 14 серпня 2007 року, яким все належне їй майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_3

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року по цивільній справі №1625/1378/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Василівської сільської ради Полтавського району про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на 1/2 та 5/12 спадкового майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на обовязкову частку у спадщині, встановлення факту сумісного проживання однією сімєю, не перебуваючи у шлюбі, уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 5/12 частин спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6

В решті позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Уточнений зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на обовязкову частку у спадковому майні задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сімєю, не перебуваючи у шлюбі між собою, в період з 20 червня 1986 року по 03 березня 2001 року подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнати домоволодіння по вул. Першотравневій, 12 в с. М. Ладижине Полтавського району та області обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Першотравнева, 12 в с. М. Ладижине Полтавського району та області, що за життя належало його матері заповідачу ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_3 право власності на обовязкову частку у спадщині після померлого ОСОБА_6, яка прийнята ОСОБА_7 та складає 1/12 частину в спадщині спадкодавця ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 5/12 частин спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6

В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено за безпідставністю.

Ухвалами цього ж суду від 05 липня та 18 липня 2013 року, розяснено рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року у цивільній справі №1625/1378/12 зокрема, що до складу спадкового майна, яке належало ОСОБА_6 входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. М. Ладижине Полтавського району та області по вул. Першотравневій, 12, а саме, житловий будинок літ. «А-1», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сінник літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «З», вбиральня літ. «К», огорожа № 1, 2; ворота № 3, замощення № 4, колодязь № 5, погріб літ. «б»; земельна ділянка площею 5.47 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_6 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 005857, виданого 11 березня 2000 року Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району Полтавської області.

У додатковому рішенні Полтавського районного суду від 23 квітня 2014 року по цивільній справі №1625/1378/12 зазначено з чого склається спадкове майно, яке належало ОСОБА_7 та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Першотравневій, 12 в с. М. Ладижине Полтавського району та області, що за життя належало його матері заповідачу ОСОБА_7, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. М. Ладижине Полтавського району та області по вул. Першотравнева, 12 (житловий будинок літ. «А-1», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сінник літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «З», вбиральня літ. «К», огорожа № 1, 2; ворота № 3, замощення № 4, колодязь № 5, погріб літ. «б»).

Зазначені судові рішення набрали законної сили та є чинними на час вирішення даного спору. Разом з тим, судом вірно встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторонами у цивільній справі №1625/1378/12 не ставилося питання з приводу визнання права власності за спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на конкретно визначені частки у вже конкретно визначених обєктах спадкування.

Також вказаним вище судовим рішенням не вирішувалося питання щодо визнання права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 5,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_7 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ №005856, виданого 11 березня 2000 року Василівською сільською радою народних депутатів Полтавського району.

Окрім того, вбачається, що згідно з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року має місце різний алгоритм визначення часток спадкоємців за заповітами їх батьків у різних об'єктах спадкування, що унеможливлює встановлення частки у праві власності кожного із співвласників на спадкове майно та реєстрацію речових прав на належне їм в порядку спадкування нерухоме майно.

Так, у грудні 2015 року позивач звернувся до реєстраційної служби Полтавського РУЮ з метою реєстрації права власності на вищевказані обєкти. Однак, реєстраційною службою Полтавського районного управління юстиції Головно-го територіального управління юстиції у Полтавській області відмовлено ОСОБА_3 у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та розяснено, що на підставі зазначених судових рішень неможливо встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме неможливо встановити частку у праві власності кожного із співвласників (спадкоємців) на житловий будинок та земельну ділянку /а. с. 53-54/.

За нормами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

За змістом ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникають з моменту такої реєстрації.

За встановлених обставин, суд першої інстанції, з урахуванням наведених вище норм матеріального права, дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 щодо необхідності визначення часток у спадковому майні таким чином, щоб сторони мали можливість реалізувати право на державну реєстрацію належного їм у порядку спадкування нерухомого майна та з цих підстав правомірно задовольнив його позов.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у звязку з набранням законної сили рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року по цивільній справі №1625/1378/12 не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 22 квітня 2015 року по справі № 6-79цс15, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів, зазначено, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, провадження у цивільний справі може бути закрито з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року вирішувалися позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Васильківської сільської ради Полтавського району про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на ? та 5/12 спадкового майна та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на материну обовязкову частку у спадщині батька, встановлення факту сумісного проживання однією сімєю, не перебуваючи у шлюбі. Враховуючи, що ОСОБА_3 звернувся вдруге до суду з позовом щодо спірного спадкового майна, але з інших правових підстав та іншого обєму спадкової маси, а закриття провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави для закриття провадження у справі, оскільки нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Не є обґрунтованими також посилання ОСОБА_4 на сплив позовної давності, оскільки за нормами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В свою чергу, з матеріалів справи слідує, що позивач довідався про порушення свого права з часу отримання у грудні 2015 року відмови реєстраційної служби Полтавського районного управління юстиції ГТУЮ у Полтавській області у державній реєстрації його речових прав на обєкти спадкового нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підписи/ ОСОБА_8

ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.