Справа № 127/8770/17 Провадження № 22-ц/772/2727/2017Головуючий в суді першої інстанції Король О. П.
Категорія 27Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання : Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору поруки, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору поруки недійсним.

Позов обґрунтувала тим, що у вересні 2013 року позивачем було отримано повідомлення про прострочення платежу за договором кредитної лінії від 05.01.2011 року №242, за яким боржником значиться ПрАТ «Шаргородський маслозавод», в якому містились відомості про те, що існує договір поруки, за яким ОСОБА_2 визначена як поручитель за зазначеним вище кредитним договором ПрАТ «Шаргородський маслозавод». Проте, жодного договору поруки, боржником за яким значиться ПрАТ «Шаргородський маслозавод», позивач не підписувала і ніколи не виступала поручителем ПрАТ «Шаргородський маслозавод» у його боргових зобов'язаннях.

Після звернення до відповідача з проханням надати копію договору поруки позивачу було надіслано копії кредитної угоди між ВАТ «Державний ощадний банку України» філія - Вінницьке обласне відділення, жодного документу, який би стосувався безпосередньо ОСОБА_2 надано не було. Відповідач не турбував позивача і вона була впевнена, що ніякого договору поруки не існує і то були шахрайські дії.

Однак, у березні 2016 року ОСОБА_2 було отримано повідомлення з вимогою про сплату коштів на підставі невідомого їй договору поруки. В зв'язку з цим, 16.03.2016 року позивач звернулась до поліції із повідомленням про вчинення злочину. За цим зверненням було відкрито кримінальне провадження №0003158 за ч. 1 ст. 358 КК України. В ході досудового розслідування у відповідача було вилучено оригінал договору поруки від 05.01.2011 року, начебто з підписом ОСОБА_2 та було проведено почеркознавчу експертизу, якою було встановлено, що підпис від імені позивача нею не вчинявся.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, ОСОБА_2 просила суд визнати договір поруки від 05.01.2011 року за договором кредитної лінії від 05.01.2011 року № 242 недійсним.

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд із клопотанням про поновлення строку позовної давності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2017 року позов задоволено.

Визнано договір поруки від 05.01.2011 року за договором кредитної лінії від 05.01.2011 року №242 недійсним.

Стягнуто з Державного ощадного банку України Філія - Вінницьке обласне управління на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 640 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

У справі встановлено, що у вересні 2013 року позивачем було отримано повідомлення про прострочення платежу за договором кредитної лінії від 05.01.2011 року №242 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ПрАТ «Шаргородський маслозавод», в якому відповідач пропонував ОСОБА_2 погасити прострочену заборгованість ПрАТ «Шаргородський маслозавод», посилаючись на те, що за договором поруки від 05.01.2011 року ОСОБА_2 є солідарним боржником за зобов'язаннями позичальника ПрАТ «Шаргородський маслозавод».

30.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Державний ощадний банк України» з листом з проханням надати завірено копію договору поруки.

01.11.2013 року відповідачем листом № 2348 було надіслано ОСОБА_2 копію договору кредитної лінії №242 від 05.11.2011 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банку України» філія - Вінницьке обласне відділення та ПрАТ «Шаргородський маслозавод» № 242 від 05.01.2011 року.

25.11.2013 року ОСОБА_2 повторно звернулась до відповідача надати їй завірено копію договору поруки від 05.11.2011 року за договором кредитної лінії №242 від 05.11.2011 року, з таким же листом позивач звернулася також до ПрАТ «Шаргородський маслозавод». Відповіді на звернення позивачкою не отримано.

У справі також установлено, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.02.2014 року в справі №902/133/14 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» м. Вінниця до ПрАТ «Шаргородський маслозавод» задоволено позов частково та стягнуто з ПрАТ «Шаргородський маслозавод» на користь позивача заборгованість за кредитним договором.

Також установлено і не заперечуються сторонами, що з вересня 2013 року по березень 2016 року звернень відповідача до позивача як поручителя з приводу погашення кредитної заборгованості не було.

У березні 2016 року ОСОБА_2 було отримано від відповідача повідомлення з вимогою про сплату коштів на підставі невідомого їй договору поруки.

16.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась до поліції із повідомленням про вчинення злочину. За цим зверненням було відкрито кримінальне провадження №0003158 за ч. 1 ст. 358 КК України. В ході досудового розслідування у відповідача було вилучено оригінал договору поруки від 05.01.2011 року та було проведено почеркознавчу експертизу.

Згідно з висновком експертів Вінницького відділення Київського НДІ судових експертиз від 07.12.2016 року №2245/2246/16-21 підписи у договорі поруки від 05.11.2011 року у графах «Підпис Поручителя» виконані - не ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до довідки від 21.08.2017 року № 101.20-11/768 кредитна заборгованість ПрАТ «Шаргородський маслозавод» за договором кредитної лінії № 242 від 05.01.2011 року погашена в повному обсязі, претензії банку до ОСОБА_2 щодо виконання умов вказаного договору відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтовані, оскільки відповідно до висновку експертів підпис у договорі поруки виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою, а тому відповідно до ч. 3, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України договір поруки слід визнати недійсним. Суд також виходив з того, що строк позовної давності позивачкою пропущений не був, оскільки про порушення свого права позивачка дізналася у 2016 році.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення дотримано норми матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду.

Судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України доведено позовні вимоги так як договір поруки нею не підписувався, а тому його слід визнати недійсним на підставі ч. 3, 5 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» про те, що висновок експертів не може бути доказом у справі, оскільки він не завірений належним чином, судова колегія вважає безпідставними, так як надана позивачем копія висновку експертів є письмовим доказом у справі відповідно до ч. 2 ст. 57, ст. 64 ЦПК України. В свою чергу, заперечуючи проти наданого позивачкою письмового доказу відповідач всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав суду жодного доказу на його спростування.

Необґрунтованими судова колегія вважає також доводи апеляційної скарги про те, що на момент подання позову у суд позивачкою було пропущено строк позовної давності, оскільки про існування оспорюваного договору поруки вона дізналася 08.11.2013 року, коли отримала відповідь банку від 01.11.2013 року, до якої було додано договір поруки від 05.11.2011 року.

Судова колегія зазначає, що відповідно до відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.

У справі встановлено, що у вересні 2013 року позивачем було отримано повідомлення про прострочення платежу за договором кредитної лінії від 05.01.2011 року №242 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ПрАТ «Шаргородський маслозавод», в якому відповідач пропонував ОСОБА_2 погасити прострочену заборгованість ПрАТ «Шаргородський маслозавод», посилаючись на те, що за договором поруки від 05.01.2011 року ОСОБА_2 є солідарним боржником за зобов'язаннями позичальника ПрАТ «Шаргородський маслозавод».

30.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Державний ощадний банк України» з листом з проханням надати завірено копію договору поруки, вказуючи, що даний договір поруки вона ніколи не підписувала.

01.11.2013 року відповідачем листом № 2348 було надіслано ОСОБА_2 копію договору кредитної лінії №242 від 05.11.2011 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банку України» філія - Вінницьке обласне відділення та ПрАТ «Шаргородський маслозавод» № 242 від 05.01.2011 року.

25.11.2013 року ОСОБА_2 повторно звернулась до відповідача надати їй завірено копію договору поруки від 05.11.2011 року за договором кредитної лінії №242 від 05.11.2011 року, з таким же листом позивач звернулася також до ПрАТ «Шаргородський маслозавод».

Проте, копія договору поруки від 05.11.2011 року позивачці надіслана не була.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування тверджень позивачки про те, що їй не було направлено баком копії договору поруки від 05.11.2011 року на її звернення від 30.09.2013 року та від 25.11.2013 року, у той же час, із супровідного листа від 01.11.2013 року, який був надісланий відповідачем та отриманий позивачкою, видно, що позивачці було надіслано копію договору від 05.01.2011 року на 7 аркушах, тоді як договір поруки складається із 3 аркушів (а.с. 100), а копія договору кредитної лінії від 05.01.2011 року складається із 7 аркушів двухсторонніх (а.с. 64-76).

Таким чином, відповідачем не доведено, що банком було надіслано та вручено позивачці копію договору поруки від 05.01.2011 року, тоді як зі справи слідує, що ОСОБА_2 вживала заходів щоб дізнатися про існування договору поруки, ознайомитися з його змістом, зверталася до відповідача із заявами, однак відповідачем копію договору поруки позивачці надіслано не було та більше двох років не надсилалося будь-яких вимог за договором поруки.

Проте, у 2016 році відповідачем повторно направлено позивачці повідомлення з вимогою про сплату коштів за договором поруки, після чого ОСОБА_2 звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №003158 за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, витребувано оригінал договору поруки від 05.01.2011 року, проведено судово-печеркознавчу та технічну експертизи, згідно якої встановлено, що підписи в оспорюваному договорі поруки виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, зазначений висновок експертів був надісланий ОСОБА_2 27.12.2016 року та отриманий нею, після чого вона звернулася у суд з даним позовом.

Зазначене свідчить, що позивачкою не було пропущено строк позовної давності при зверненні у суд із даним позовом, адже про порушення свого права, вона дізналася у 2016 році.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду є законним та справедливим, а зазначені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2017 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев