"20" листопада 2017 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 листопада 2017р. Справа 642/4148/17 Провадження №2/642/1559/17
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1; ОСОБА_2;

За відсутності позивача ОСОБА_3, за участі представника позивача ОСОБА_4, відсутності відповідача ОСОБА_5 нотаріальна контора, в особі нотаріуса заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності, за участю третьої особи ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7 за відсутності третьої особи ОСОБА_8;

розглянув у відкритому судовому засіданні, справу за позовом ОСОБА_3 до Другої ОСОБА_5 нотаріальна контора, третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_8, про визнання дій по видачі свідоцтва про спадкування за законом неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

В мотивуванні позовних вимог позивачі вказали, з матеріалів справи № 642/5772/15ц, провадженням № 2/642/336/16, а також спадкової справи № 400/1995 від 14.09.1995 года, наступне:

28 квітня 1992 року ОСОБА_9 (дід ОСОБА_10) склав заповіт на користь матері ОСОБА_10 - ОСОБА_11, який засідчив державний нотаріус Другої ОСОБА_5 нотаріальної контори ОСОБА_12 та знаходилось на зберіганні в вказаної контори. Предметом заповіту ОСОБА_9 зазначено 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресою: г. Харьков, вул. Новочеркаська 1-«в».

07.01.1994 року ОСОБА_13І, помер.

23.10.1994р. помирає ОСОБА_14 на користь якої було складно заповіт ОСОБА_9 де предметом заповіту були 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресом: г. Харьков, вул. Новочеркаська 1-«в».

14.09.1995р. дружина померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_15 звернулась до відповідача с заявою про прийняття спадщини за законом як дружина ОСОБА_9

14.09.1995р., у звязку зі звернення про видачу Свидоцтва про право на спадкування ОСОБА_16, державний нотаріус ОСОБА_17 заводить Спадкову справу № 400/1995.

14.09.1995р. державний нотаріус ОСОБА_17 видає ОСОБА_13 Свідоцтво про право власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого адресом: г. Харьков, вул. Новочеркаська 1-«в», яке зареєстровано в реєстре відповідача та зареєстровано Харківському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 31866.

14.09.1995 року державний нотаріус ОСОБА_17 видав ОСОБА_13 Свідоцтво про спадщину по закону на частину житлового будинку який розташована за адрескою: м.Харьков, вул. Нововочеркаська 1-«в», яке зареєстровано в реєстрі за №2-10479.

Таким чином, дружина померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_13 стала власником усього будинку, що на думку позивача є порушенням, т.я. з 28 квітня 1992 року є заповіт ОСОБА_16 на користь доньки ОСОБА_14.

На думку позивача ч. 2 ст. 524 ЦК Українськой ССР передбачав при видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування по закону обовязкову перевірку відомостей про наявність заповіту.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP N 45/5, 31.10.1975, Інструкція, Міністерство юстиції України (ред. 21.10.1975 г) визначено:

102. Державний нотаріус, перевіривши законність заповіту, що надійшов на зберігання в державну нотаріальну контору від службових осіб, яким на підставі статті 16 Закону Української PCP "Про державний нотаріат" надано право посвідчувати заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених, і встановивши невідповідність такого заповіту законові, повідомляє про це заповідача і службову особу, що посвідчила заповіт, не пізніше наступного дня після одержання заповіту.

За бажанням заповідача такий заповіт переоформляється тими ж службовими особами, що перелічені в статті 16 Закону Української PCP "Про державний нотаріат", або державним нотаріусом.

103. В державній нотаріальній конторі ведеться алфавітна книга обліку заповітів, посвідчених державними нотаріусами, і заповітів, посвідчених та переданих на зберігання службовими особами, зазначеними в ст.16 Закону Української PCP "Про державний нотаріат".

Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України N 18/5, 14.06.1994, Наказ, Міністерство юстиції України (ред. 14.06.1994 г.):

Завідуючий державним нотаріальним архівом зобов'язаний перевірити законність заповіту, що надійшов на зберігання, і в разі встановлення невідповідності його законові повідомити про це заповідача і посадову особу, яка посвідчила заповіт.

Заповіти, посвідчені нотаріусом, і заповіти, передані на зберігання до державного нотаріального архіву, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток N 1). (ред 14.06.1994 г. )

За таких обставин державний нотаріус не врахувала заповіт ОСОБА_18, не имела права видавати Свидоцтво про право власності у порядку спадкування по закону ОСОБА_19 на долю ОСОБА_16І, яка була заповідана у 1992 році.

Таким чином, позивач вимагає:

- визнати неправомірними дії державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори м.Харкова ОСОБА_17 з видачі 14 вересня 1995 року ОСОБА_19 Свідоцтва про право на спадкування за законом на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яки розташований за адресою: м.Харків вул.Новочеркаська 1 «в».

Відповідач в наданих запереченнях суду вказала, що ОСОБА_17, заперечую проти позову, виходячи з наступних підстав:

Свідоцтво про право на спадщину за законом видане Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 14.09.1995 року за реєстровим № 2-10479 після померлого 07.01.1994 року ОСОБА_9 його дружині ОСОБА_15 на 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харків, вул. Ново-Черкаська, № 1-В (спадкова справа № 400/1995), видане правильно, відповідно до законодавства , яке діяло на той час.

Згідно з п.1 ст. 109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 14.06.1994 року № 18/5 Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством на імя всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Із спадкової справи № 400/1995, заведеної після смерті ОСОБА_9, Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, вбачається що 14 вересня 1995 року за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна та свідоцтва про право власності в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, звернулася ОСОБА_13, дружина померлого.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат»від 02.09.1993 року № 3426-12 (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 210/98-ВР від 24.03.1998 року), та статті 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994 року № 18/5 (зі змінами, внесеними згідно з наказами Мінюсту № 21/5 від 12.08.1996 року) обовязком нотаріуса при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було перевірити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Та лише згідно з наказом Мінюсту № 51/5 від 17.10.2000 року Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій від 14.06.1994 року доповнено пунктом 111-1:

«111-1. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного спадкодавцем у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ».

Тому відповідач заявляє про відмову ОСОБА_10 в позові до Другої ОСОБА_5 держаної нотаріальною контори, «зацікавлена особа» - ОСОБА_17 «про визнання дій неправомірними».

Представник третьої особи в наданих запереченнях вказав, що рідний брат позивача по цієї справі ОСОБА_20, ОСОБА_10 неодноразово звертався до районного суду м. Харкова з позовами до ОСОБА_21, матеріальним предметом, тобто обєктом яких, було домоволодіння розташоване за адресою: м. Харків, вул. Ново-Черкаська, 1-«В».

30.07.2014 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_22 та приватного нотаріуса ОСОБА_23 про визнання заповіту недійсним.

15.04.2015 року Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у задоволені позову ОСОБА_10 до ОСОБА_22 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_24, посвідченого 10 серпня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_23 відмовлено (Справа № 642/6528/14ц. Провадження № 2/642/604/15).

18.08.2017 року Ухвалою апеляційного суду Харківської області Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15.04.2015 року залишено без змін (Справа № 642/6528/14ц. Провадження 22-ц/790/4396/15).

14.07.2012 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_22 та ОСОБА_20, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора м. Харкова про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, який, 02.09.2015 року було уточнено в частині вимог. ОСОБА_10 просив визнати факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 його донькою - ОСОБА_14 по заповіту ОСОБА_9 від 28 квітня 1992 року, який помер 07.01.1994 року, у розмірі 3/4 домоволодіння, що розташоване за адресою: : м. Харків, вул. Ново- Черкаська, 1-«В». Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на частку його матері - ОСОБА_11, яка померла 23 жовтня 1994 року в вказаному домоволодінні.

Року

27.04.2016р. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у задоволені позову ОСОБА_10 до ОСОБА_22 та ОСОБА_20, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора м. Харкова про визнання факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом відмовлено за недоведеністю (Справа № 642/5772/15ц. Провадження 2/642/336/16).

09.08.2016 року Рішенням апеляційного суду Харківської області Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27.04.2016 року змінено. Виключено із мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що ОСОБА_10 спадщину після смерті його матері ОСОБА_11 не прийняв. В інший частині рішення залишено без змін (Справа №2-642/5772/15. Провадження 22ц/790/4025/16).

14.09.2016 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до Другої державної нотаріальної контори м. Харкова, зацікавлена особа ОСОБА_17, третя особа на боці відповідача ОСОБА_22 з позовом про визнання неправомірними дій державного нотаріуса по видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

18.01.2017 року Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до 2-ї ОСОБА_5 державної нотаріальної контори про визнання неправомірними дій державного нотаріуса 2-ї ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_17 по видачі 14 вересня 1995 року ОСОБА_24 свідоцтва на право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Хакрків, вул.. Новочеркаська, 1 «В» відмовлено (Справа № 642/5904/16ц. Провадження № 2/642/190/17).

Року.

16.03.2017 Ухвалою апеляційного суду Харківської області Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2017 року залишено без змін (Справа № 645/5696/16ц. Провадження № 22-ц/790/1965/17).

В позовної заяві від 11.09.2017 року до 2-ої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, треті особи на боці відповідача ОСОБА_17 та ОСОБА_22 (Справа 642/4564/17. Провадження № 2/642/1684/17), позивачем ОСОБА_20 викладені ті ж самі обставини, які на його думку, є підставами для визнання неправомірними дій державного нотаріуса по видачі свідоцтва про право на спадкування по закону, які вже були предметом розгляду Ленінським районним судом міста Харкова та апеляційним судом Харківської області, про що зазначено вище.

Згідно ст. 68 закону України « Про нотаріат» ( в редакції, яка діяла на час видачі свідоцтва) державний нотаріус при видачі свідоцтва на право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини. Наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем. Включені до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. п. 109, 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 18 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, яка діяла на час видачі свідоцтва) свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством на імя всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб. Які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обовязково вимагаються відповідні документи.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3426-12 (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 210/98-ВР від 24.03.1998 року), та статті 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994 року № 18/5 (зі змінами внесеними згідно з наказами Мінюсту № 21/5 від 12.08.1996 року) обовязком нотаріуса при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було перевірити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Лише згідно з наказом Мінюсту № 51/5 ВІД 17.10.2000 року, Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій від 14.06.1994 року доповнено пунктом 111-1, наступного змісту: «При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ».

При видачі 14 вересня 1995 року ОСОБА_13 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 1 - «В» по вул. Ново-Черкаська в м. Харкові після смерті її чоловіка ОСОБА_13, державний нотаріус Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_17, перевірила факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину та правомірно видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом.

Факт правомірності дій державного нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_17 при видачі ОСОБА_13 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 1 - «В» по вул. Ново-Черкаська в м. Харкові після смерті її чоловіка ОСОБА_13, підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року, яким ОСОБА_10 відмовлено у визнанні недійсним спірного свідоцтва з посиланням на те, що за життя його мати ОСОБА_11 у визначеному законом порядку не прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_13

Доводи позивача ОСОБА_20 про те, що дії державного нотаріуса ОСОБА_17 по видачі свідоцтва про право на спадщину по закону є неправомірними, так як не відповідають вимогам ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP, п. 100,102,103 «Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP затвердженої наказом міністерства юстиції України 31.10.1975 року № 45/5 не можуть буди прийняти до уваги.

Твердження позивача про те, що в силу положень ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) державний нотаріус зобовязана була перевірити в алфавітній книзі обліку заповітів, чи не змінено спадкування за законом заповітом, не відповідає змісту вказаної правової норми, якою такий обовязок на нотаріуса не покладений, це найшло своє відображення і в рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2017 року.

Посилання позивача на п. п. 100, 102, 103 «Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP затвердженої наказом міністерства юстиції України З 1.10.1975 року № 45/5 також не можуть буди прийняти до уваги так як на час видачі свідоцтва ОСОБА_13, тобто на 14.09.1995 року, вказана позивачем інструкція втратила чинність на підставі наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року. На час видачі свідоцтва ОСОБА_13 діяла «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 18/5 від 18.06.1994 року.

Таким чином, дії нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_17, відповідали, чинному на час вчинення нотаріальних дій законодавству України.

09 серпня 2016 року судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області було прийнято рішення відповідно до якого колегія прийшла до наступного:

«Відповідно до ст. 548 ЦК Української PCP (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української PCP (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі - спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набиті нею спадкові права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 померла 23 жовтня 1994 року, після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, в результаті чого втрачена її здатність мати цивільні права і обовязки, зокрема і спадкові права після смерті її батька, тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_11 після смерті батька ОСОБА_9 є таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Спадкоємець, який не вчинив жодної дій, що свідчать про прийняття спадщини, спадщину не прийняв».

«Доказів того, що мати позивача ОСОБА_11 прийняла спадщину та вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті батька суду не надано. Її періодичне проживання в спадковому майні не може свідчити про прийняття спадщини.

Не має будь - якого правового значення і наявність заповіту ОСОБА_9, оскільки для його реалізації спадкоємцям потрібно в установлений шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини на підставі заповіту».

Таким чином спадкоємці ОСОБА_11. зокрема її сини, ОСОБА_10 та ОСОБА_20 право на спадщину після померлого ОСОБА_9 не мають.

У відповідності до ст. 50 Закону України «Про нотаріат»: «Оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (Стаття 50 із змінами, внесеними згідно із Законами N 762-ІУ від 15.05.2003, N 3538- IV від 15.03.2006; в редакції Закону N 614-УІ від 01.10.2008).

Представник позивача на позові наполягав. В пояснені вказав обставини викладені в мотивуванні позовних вимог.

Треття особа позовні вимоги пітримав. В поясненні погодився з поясленнями представника позивача.

Представник третьої особи позовні вимоги не визнав. В пояснені вказав, обставини викладені в наданих суду запереченнях.

Вислухавши пояснення сторін, досдідивши та оцінивши у сукупності докази матеріалів справи, суд встановив наступні факти та обставини:

28 квітня 1992 року ОСОБА_9 (дід ОСОБА_10) склав заповіт на користь матері ОСОБА_10 - ОСОБА_11, який засідчив державний нотаріус Другої ОСОБА_5 нотаріальної контори ОСОБА_12 та знаходилось на зберіганні в вказаної контори. Предметом заповіту ОСОБА_9 зазначено 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресою: г. Харьков, вул. Новочеркаська 1-«в».

07.01.1994 року ОСОБА_13І, помер.

23.10.1994р. помирає ОСОБА_14 на користь якої було складно заповіт ОСОБА_9 де предметом заповіту були 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого за адресом: г. Харьков, вул. Новочеркаська 1-«в».

14.09.1995р. дружина померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_15 звернулась до відповідача с заявою про прийняття спадщини за законом як дружина ОСОБА_9

14.09.1995р., у звязку зі звернення про видачу Свидоцтва про право на спадкування ОСОБА_16, державний нотаріус ОСОБА_17 заводить Спадкову справу № 400/1995.

Відповідно до ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до спірних правовідносин щодо визнання права власності на спадщину, яка відкрилася, застосовуються положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Отже, 14.09.1995р. державний нотаріус ОСОБА_17 видає ОСОБА_13 Свідоцтво про право власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого адресом: г. Харьков, вул. Новочеркаська 1-«в», яке зареєстровано в реєстре відповідача та зареєстровано Харківському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 31866.

14.09.1995 року державний нотаріус ОСОБА_17 видав ОСОБА_13 Свідоцтво про спадщину по закону на частину житлового будинку який розташована за адрескою: м.Харьков, вул. Нововочеркаська 1-«в», яке зареєстровано в реєстрі за №2-10479.

Таким чином, дружина померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_13 стала власником усього будинку.

Дані обставини підтверджені письмовими доказами матеріалів справи та визнанні стронами, а тому вважаються доведженими.

Крім того, відповідають вимогам статті 61 ЦПК України, якою визначено:

1. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

3. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За рішення суду від "27" квітня 2016 р. № 642/5772/15ц за позовоми ОСОБА_10 до ОСОБА_22, ОСОБА_20, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про визнання факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом встановлено та не потребує доказуванню:

ОСОБА_9 та ОСОБА_13 є батьками ОСОБА_25, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія ЯЛ № 225820.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 25 квітня 2014 року, з 20.08.1977 року, після реєстрації шлюбу прізвище матері позивача «Козлова».

07 січня 1994 року ОСОБА_9 помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції було складено відповідний запис № 342 та видано свідоцтво про смерть (повторно) серія І-ВЛ № 497547 від 16 червня 2015 року.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з нерухомого майна, а саме: домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями) № 1-В по вулиці Ново-Черкаській в місті Харкові.

Житловий будинок, належав ОСОБА_9 на праві особистої власності, що сторонами не заперечується та підтверджується технічним паспортом від 05 лютого 1992 року, в якому він зазначений власником.

Першу чергу спадкоємців за законом під час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_9 склали:

- його дружина (бабка позивача) - ОСОБА_15;

- його донька (мати позивача) - ОСОБА_14;

- його син - ОСОБА_22.

З спадкової справи №400/1995, після смерті ОСОБА_9, щодо майна померлого, заведеної Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_13 звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, яку зареєстровано в книзі обліку спадкових справ № 602 від 14 вересня 1995 року та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна. ОСОБА_22 (дядько позивача) 25 липня 1995 року подав заяву, що не прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9, який помер 07 січня 1995 року, що постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, на неї не претендує і не заперечував проти видачі свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцям.

23 жовтня 1994р. ОСОБА_14 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_26 І-ВЛ № 289309 про що було зроблено запис за № 16990.

З спадкової справи № 178/1995, заведеної Пятою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, після померлої ОСОБА_11 вбачається, що остання постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2. Після її смерті залишилось майно. ОСОБА_13, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_27, що дав згоду на підписання цієї заяви своєму неповнолітньому сину ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_4, та діяв за свого неповнолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6 подали заяву про прийняття спадщини.

Першу чергу спадкоємців за законом під час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 матері позивача, в порядку спадкової трансмісії мали скласти: її матір (його бабка) - ОСОБА_15, та її діти - ОСОБА_10, який народився 07 вересня 1984 року, про що зроблено відповідний запис за № 1198, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_23 І-ВЛ № 171627 та ОСОБА_20.

26 грудня 2013р. ОСОБА_15 (бабка позивача) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_26 І-ВЛ № 442340 про що зроблено відповідний запис № 17035.

З спадкової справи №111/2014, після смерті ОСОБА_13, заведеної Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, вбачається, що 08 травня 2014 року зареєстровано по книзі обліку спадкових справ заяву за № 438 ОСОБА_10, який тимчасово знятий з реєстрації, та проживає за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_7 який претендує на спадщину, спадкоємцем на яку, він є, як онук померлої, так як дочка спадкодавці, його мати ОСОБА_11, померла 23 жовтня 1994 року, тобто раніше своєї матері.

З відповіді КП «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційної справи по вул. Ново-Черкаській, 1-В, станом на 31.12.2012 р. зареєстровано право власності за ОСОБА_13, на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 2-ою ХДНК 14.09.1995 р. за №2-10479(1/2 частка), та свідоцтва про право власності виданого 2-ою ХДНК 14.09.1995 р. за №2-10477(1/2 частка).

Оскільки ОСОБА_11 померла 23 жовтня 1994 року, більше ніж як через десять років після досягнення 07 вересня 2002 року свого повноліття ОСОБА_10, спадщину не прийняв, із заявою про прийняття спадщини після матері не звертався, тому судом було з викладених обставини було принято рішення у справи № 642/5772/15ц про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на частку своєї матері ОСОБА_11 в домоволодінні житлового будинку, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Ново-Черкаська, 1-В, в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_11

Згідно ст. 68 закону України « Про нотаріат» ( в редакції, яка діяла на час видачі свідоцтва) державний нотаріус при видачі свідоцтва на право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини. Наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем. Включені до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. п. 109, 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 18 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, яка діяла на час видачі свідоцтва) свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством на імя всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб. Які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обовязково вимагаються відповідні документи.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3426-12 (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 210/98-ВР від 24.03.1998 року), та статті 114 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994 року № 18/5 (зі змінами внесеними згідно з наказами Мінюсту № 21/5 від 12.08.1996 року) обовязком нотаріуса при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було перевірити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

За наказом Мінюсту № 51/5 ВІД 17.10.2000 року, Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій від 14.06.1994 року доповнено пунктом 111-1, наступного змісту: «При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ».

При видачі 14 вересня 1995 року ОСОБА_13 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 1 - «В» по вул. Ново-Черкаська в м. Харкові після смерті її чоловіка ОСОБА_13, державний нотаріус Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_17, перевірила факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину та правомірно видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом.

Факт правомірності дій державного нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_17 при видачі ОСОБА_13 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 1 - «В» по вул. Ново-Черкаська в м. Харкові після смерті її чоловіка ОСОБА_13, підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року, яким ОСОБА_10 відмовлено у визнанні недійсним спірного свідоцтва з посиланням на те, що за життя його мати ОСОБА_11 у визначеному законом порядку не прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_13

Доводи позивача ОСОБА_20 про те, що дії державного нотаріуса ОСОБА_17 по видачі свідоцтва про право на спадщину по закону є неправомірними, так як не відповідають вимогам ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP, п. 100,102,103 «Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP затвердженої наказом міністерства юстиції України 31.10.1975 року № 45/5 не можуть буди прийняти до уваги.

Твердження позивача про те, що в силу положень ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) державний нотаріус зобовязана була перевірити в алфавітній книзі обліку заповітів, чи не змінено спадкування за законом заповітом, не відповідає змісту вказаної правової норми, якою такий обовязок на нотаріуса не покладений, це найшло своє відображення і в рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2017 року.

Посилання позивача на п. п. 100, 102, 103 «Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP затвердженої наказом міністерства юстиції України З 1.10.1975 року № 45/5 також не можуть буди прийняти до уваги так як на час видачі свідоцтва ОСОБА_13, тобто на 14.09.1995 року, вказана позивачем інструкція втратила чинність на підставі наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року. На час видачі свідоцтва ОСОБА_13 діяла «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 18/5 від 18.06.1994 року.

Таким чином, дії нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_17, відповідали, чинному на час вчинення нотаріальних дій законодавству України.

09 серпня 2016 року судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області було прийнято рішення відповідно до якого колегія прийшла до наступного:

«Відповідно до ст. 548 ЦК Української PCP (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української PCP (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі - спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набиті нею спадкові права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З матеріалів означеної справи вбачається, що також було вказано вище, ОСОБА_11 померла 23 жовтня 1994 року, після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, в результаті чого втрачена її здатність мати цивільні права і обовязки, зокрема і спадкові права після смерті її батька, тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_11 після смерті батька ОСОБА_9 є таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Спадкоємець, який не вчинив жодної дій, що свідчать про прийняття спадщини, спадщину не прийняв».

«Доказів того, що мати позивача ОСОБА_20 прийняла спадщину та вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті батька суду не надано. Її періодичне проживання в спадковому майні не може свідчити про прийняття спадщини.

Не має будь - якого правового значення і наявність заповіту ОСОБА_9, оскільки для його реалізації спадкоємцям потрібно в установлений шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини на підставі заповіту».

Таким чином спадкоємці ОСОБА_11. зокрема її сини, ОСОБА_10 та ОСОБА_20 право на спадщину після померлого ОСОБА_9 не мають.

У відповідності до ст. 50 Закону України «Про нотаріат»: «Оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, ствердження зі сторони позивача не надають суду об'єктивної наявності обставин, на які він посилається в обґрунтуванні своїх доводів в позовній заяві. Суд прийшов висновку не доведенності позову в іншій частині, тому відсутні правові підстави для його повного задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р И Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Другої ОСОБА_5 нотаріальна контора, третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_8, про визнання дій по видачі свідоцтва про спадкування за законом неправомірними, відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв