Справа № 363/3808/16-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/1702/17 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 1 16.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах безвісно відсутнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном , -

встановила:

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, посилаючись на таке.

Позивач є опікуном майна її сина ОСОБА_4, який за рішенням суду визнаний безвісно відсутнім.

Її син на момент зникнення був власником земельної ділянки та садового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Однак вказаним майном без належних правових підстав користується ОСОБА_2, який відмовляється усунути перешкоди в управлінні майном і звільнити земельну ділянку і будинок.

Враховуючи викладене, позивач просила суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в управлінні майном, яке складається з земельної ділянки та садового будинку, зокрема, виселити ОСОБА_2 з вказаного садового будинку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3, як опікуну майна безвісно відсутнього ОСОБА_4 в управлінні майном, яке складається з земельної ділянки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1017 га, зареєстрована в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомості майна 00, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва та садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 158,10 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Виселено ОСОБА_2 з садового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 158,10 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 гривню 20 копійок.

Не погодившись з рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав його незаконності та необґрунтованості, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва 04 березня .2016 року ОСОБА_4 визнано безвісно відсутнім, а позивача ОСОБА_3 визнано опікуном най майном безвісно відсутнього (а.с. 6-8).

ОСОБА_4 на праві власності належить: земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1017 га, зареєстрована в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомості майна 00, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення садівництва та садовий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 158,10 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі - продажу садового будинку з господарськими спорудами від 09.04.2014 року укладеного між ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_4 та договором купівлі - продажу земельної ділянки від 09.04.2014 року укладеного між ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_4, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказане майно (а.с. 12-21).

Вказаним майном користується відповідач ОСОБА_2 на підставі договору оренди домоволодіння №24/07/2013 від 24.07.2013 року, що укладений між ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_2 ( а.с.40).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із положень ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України та вважав, що у відповідача відсутні законні підстави користуватись спірним майном, враховуючи, що строк оренди закінчився.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. ст. 770, 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого в найм, до нового власника переходять права та обов»язки наймодавця.

Відповідно до п.4.4. договору купівлі-продажу садового будинку з господарськими спорудами від 09 квітня 2014 року укладеного між ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_4 покупець усвідомлює, що предмет купівлі-продажу перебуває в оренді згідно договору оренди домоволодіння №24/07/2013 від 24 липня 2013 року, що укладений з ОСОБА_2, який являється колишнім власником предмету купівлі-продажу та боржником за кредитним зобов'язанням перед банком та в силу статті 814 ЦК України і підписання цього договору покупець підтверджує, що усі права орендодавця за вказаним договором оренди, переходять від продавця до покупця.

З огляду на наведені норми закону та положення договору, з 09 квітня 2014 року до нового власника ОСОБА_4 перейшли права і обов'язки наймодавця спірного будинку, про що 18 квітня 2014 року вих. № 09-03/736 відповідач ОСОБА_2 був повідомлений ПАТ «БТА Банк». (а.с. 47).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 4.1 договору оренди домоволодіння №24/07/2013 від 24.07.2013 року, що укладений між ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_2, домоволодіння передається в оренду на строк 1 рік, що починається з дати передачі домоволодіння від орендодавця орендарю і закінчується 1 серпня 2014 року або у день припинення чи дострокового розірвання цього договору.

Згідно із п. 4.2 вказаного договору, після закінчення строку оренди орендар має право на продовження цього договору за згодою сторін або на укладення нового договору за умови перегляду умов цього договору. Орендар повинен повідомити орендодавця про свій намір подовжити строк оренди, надіславши письмове повідомлення не менше ніж за один місяць до закінчення договору оренди.

Матеріали справи не місять даних про те, що ОСОБА_2, у спосіб, передбачений п.4.2. договору оренди, повідомив орендодавця про намір продовжити строк дії договору оренди, який закінчився 01 серпня 2014 року, отже, після вказаної дати у відповідача відсутні законні підстави користуватись спірним майном.

Оскільки судом першої інстанції встановлено відсутність законних підстави для проживання відповідача у спірному будинку, суд дійшов вірного висновку про необхідність поновлення прав власника майна шляхом виселення відповідача з будинку. З огляду на викладене суд обґрунтовано виходив з вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір оренди є продовженим в силу вимог ст. 764 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Поряд із нормативним регулюванням правових наслідків продовження користування майном після закінчення строку договору найму, закон у статтях 3, 6, 11, 16, 759, 810, 821 ЦК України передбачає можливість договірного регулювання цих правовідносин.

Сторони договору оренди, користуючись свободою договору, інакше, ніж у ст. 764 ЦК України, врегулювали правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору найму. Так, у п.15.2 сторони домовились, що враховуючи строк, на який укладено цей договір умови статей 816,818, 822-824 ЦК України, до сторін не застосовуються. При цьому сторони на власний розсуд у п. 4.2 договору передбачили порядок продовження або укладення нового договору за умови перегляду умов цього договору.

Отже сторони договору оренди будинковолодіння домовились, що вимоги ст.822 ЦК України, яка встановлює переважне права наймача на укладення договору найму на новий строк і яка є спеціальною нормою щодо найму житла по зрівнянню зі ст. 764 ЦК України, до сторін не застосовуються, оскільки сторони домовились про договірне регулювання цих правовідносин.

З огляду на зазначене , колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги як безпідставні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про правомірність проживання відповідача у спірному будинку через неможливість повернути майно власнику, оскільки вони не відповідають вказаним вище вимогам закону та умовам укладених договорів оренди та купівлі-продажу спірного житлового будинку.

Доводи апелянта про незаконності та необґрунтованості, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :