Справа № 751/4210/15-ц Провадження № 22-ц/795/495/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Овсієнко Ю. К. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,
за участю:представника позивачів - адвоката Святної О.В., представників відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8, адвоката Рябініна Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, ОСОБА_13, малолітнього ОСОБА_14 від імені якого діє його законний представник ОСОБА_13, ОСОБА_15 про визнання недійсними обміну та договору дарування,

третя особа - Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко Ольга Володимирівна,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним обмін житловими приміщеннями, що проведений на підставі п.п. 1.2 п. 1 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 167 від 16 липня 2012 року:

- трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на 1/2 частину приватного будинку, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,3 кв.м., по АДРЕСА_2;

- 1/2 частини приватного будинку по АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3;

- двокімнатної квартири АДРЕСА_3 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування ? частини житлового будинку з надвірними будівлями від 08 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що відповідачі ОСОБА_13, ОСОБА_14, і ОСОБА_15 є неналежними відповідачами, оскільки спірна квартира перебувала в комунальній власності, а не в приватній. Відповідачі є спадкоємцями померлої ОСОБА_17, проте зазначені особи не були зареєстровані в квартирі, що була предметом обміну на момент проведення цього обміну. Їх пояснення отримані не за процедурою допиту свідків, а тому не можуть використовуватися як засіб доказування.

На думку апелянта судом безпідставно застосовано ст.233 ЦК України, оскільки договір дарування був взаємопов'язаний з обміном.

Крім того, позивачами неправильно обрано спосіб захисту цивільних прав, порушений порядок анулювання ордерів, що передбачений ст.15 Правил обміну жилих приміщень в УРСР.

Само по собі наявність тяжкої хвороби сина позивачів не може бути підставою визнання правочину таким, що вчинений під дією тяжких обставин. Судом встановлено факт хвороби сина позивачів, але не доведено взаємозв'язок між хворобою сина і обміном житлових приміщень. Стороною позивача не надано жодного доказу, який би вказував на те, що в період хвороби сина позивачами на його лікування були витрачені будь-які кошти. Апелянт вважає, що позивачами не надано доказів, що обмін квартири здійснювався на невигідних умовах.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Представником ОСОБА_8 додатково були надані письмові пояснення, зміст яких значно виходить за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_6, що з огляду на ст. 303 ч.1 ЦПК України, унеможливлює надання їм (щодо додаткових доводів) правової оцінки.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, надавши письмові пояснення (а.с.264).

Представник позивачів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в заявах від 09.03.2017 просили справу розглядати без їх участі (а.с. 255,256).

Відповідачі ОСОБА_13, ОСОБА_18 та третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В. про час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.231, 234,252,253,259,269).

Відповідач ОСОБА_13 подав заяву про розгляд справи в його відсутності (а.с.257).

Відповідач Виконавчий комітет Чернігівської міської ради належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.233,268), проте свого представника до суду не направив.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт тяжкої хвороби сина позивачів - ОСОБА_19 в період здійснення оспорюваних правочинів та винесення рішення про обмін, свідчить про здійснення позивачами відчуження квартири АДРЕСА_1 під впливом тяжкої для них обставини. Крім того, договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 від 08 серпня 2012 року не можна вважати безоплатним з огляду на отримання в користування ОСОБА_6 майна у вигляді 2-кімнатної квартири АДРЕСА_3

З такими висновками погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом по даній справі встановлено, що 18.11.1988 ОСОБА_10, сім'я якого складалася з 3 чоловік, був виданий ордер НОМЕР_1 на право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Склад сім'ї: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_19, та ОСОБА_20 (а.с. 57).

Син позивачів - ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_1, був інвалідом 2 групи з 05.09.2012 і через власне захворювання перебував на стаціонарному лікуванні в КЛПЗ «Протитуберкульозний диспансер» з 28.11.2011 по 02.11.2012, а звідти був переведений для лікування в Бахмацький тубдиспансер (а.с.153).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_19 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть на а.с.16.

Відповідачу ОСОБА_6 на підставі договору дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами від 26.12.2011 на праві приватної спільної часткової власності належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 (а.с. 41-42).

ОСОБА_17 користувалася 2-кімнатною квартирою АДРЕСА_3 на підставі ордеру, що виданий за рішенням РВУ №99 від 10.05.1993. Станом на 13.06.2012 в цій квартирі ОСОБА_17 була зареєстрована одна (а.с.47). Згідно з актовим записом №1336 від 16.05.2013 ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_5 померла (а.с.80). Спадщину після її смерті прийняли спадкоємці: чоловік - ОСОБА_13 та діти померлої - ОСОБА_14 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_15 (ІНФОРМАЦІЯ_3) (а.с.135-149).

16 липня 2012 року Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради постановлено рішення № 167 про обмін житлових приміщень, згідно з п.п. 1.2. п. 1 якого дозволено обмін житловими приміщеннями та видачу обмінних ордерів:

ОСОБА_10, сім'я з трьох осіб (він, дружина, син), який міняє трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на 1/2 частину приватного будинку, яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,3 кв.м., по АДРЕСА_2;

ОСОБА_6 одній, яка міняє 1/2 частину приватного будинку по АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3;

ОСОБА_17, одній, яка міняє двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 38).

Обмінні ордери видати після подання нотаріально завіреного договору відчуження на 1/2 частину приватного будинку по АДРЕСА_2.

08 серпня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 було укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., предметом якого була безоплатна передача ОСОБА_6 ОСОБА_11 ідеально 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_2 (а.с. 59-60).

Сторони в судовому засіданні визнавали факт укладення між ними тристороннього правочину, за яким ОСОБА_10 отримали право власності на 1/2 частину приватного дерев'яного будинку по АДРЕСА_2, ОСОБА_17 - право користування трикімнатною квартирою АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 - право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_3. Дана обставина в силу ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Після укладення 08 серпня 2012 року правочину сім'я ОСОБА_10 в смт Сосниця не переїжджала, залишившись проживати в квартирі АДРЕСА_1. 03.10.2012 в цій квартирі зареєстрована ОСОБА_17 (а.с.18), проте фактично в цю квартиру вона не вселялася. В даний час квартирою АДРЕСА_1 користуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11

ОСОБА_11 18.10.2012 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 (а.с.91.154). Дані про її переселення в цю квартиру та проживання в ній в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_6 з 28.08.2012 зареєструвалася в квартирі АДРЕСА_3. З 05.02.2013 в цій квартирі зареєстрований син наймача ОСОБА_6 - ОСОБА_21, 2000 року народження (а.с.77).

Відповідно до пп.3 п. 12. Постанови Ради Міністрів Української РСР від 31 січня 1986 р. N 31 «Про затвердження Правил обміну жилих приміщень в Українській РСР» , обмін жилими приміщеннями не допускається якщо обмін має корисливий або фіктивний характер.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Факт тяжкої хвороби сина позивачів ОСОБА_10 - ОСОБА_19, в результаті якої ІНФОРМАЦІЯ_6 настала його смерть, стороною відповідача не спростований. Крім того, очевидним є факт не співмірності обміну трикімнатної квартири в обласному центрі на 1/2 ідеальну частину дерев'яного будинку в селищі міського типу. Суд вважає що даний правочин вчинений на вкрай невигідних для позивачів ОСОБА_10 умовах під впливом тяжкої обставини - хвороби їх сина.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Характерною особливістю договору дарування є його безоплатний характер, тобто за договором дарування відсутній зустрічний еквівалент у вигляді майна або грошових коштів.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Вказане відповідає правовому висновку ВСУ у справі № 6-2087цс15.

У справі, рішення в якій переглядається, встановлена відсутність при укладенні договору дарування у сторін волевиявлення на безоплатну передачу у власність позивача належної відповідачу ОСОБА_6 частини будинку, оскільки наслідком даного договору дарування стало отримання відповідачем ОСОБА_6 права на двокімнатну квартиру в місті Чернігові.

Колегія суддів вважає, що обставини, які спонукали позивачів надати згоду на укладення договорів обміну та дарування під впливом тяжкої для них обставини і на вкрай невигідних умовах, були об'єктивними. Такі договори не відповідали їх внутрішній волі.

Вказане вище спростовує доводи апелянта з цього приводу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачами доведено той факт, що на момент укладення оспорюваних договорів обміну та дарування вони перебували під впливом тяжкої обставини - хвороба їх сина та необхідність знайти кошти на його лікування, що і змусило їх погодитись на такий шлях на вкрай невигідних для них умовах.

Твердження апелянта, що ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є неналежними відповідачами є безґрунтовними, оскільки, як вказувалося вище, стороною тристороннього правочину обміну була ОСОБА_17, яка на час розгляду справи померла, а її спадкоємцями є ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи ОСОБА_6 щодо порушення позивачами порядку анулювання ордерів, що передбачений ст.15 Правил обміну жилих приміщень в УРСР, оскільки позивачі вимогу про анулювання ордерів не висували. Натомість, відповідно до статті 87 ЖК УРСР, обмін жилими приміщеннями, проведений з порушенням вимог законодавства Союзу РСР, цього Кодексу та інших актів законодавства Української РСР, визнається недійсним. Визнання обміну недійсним провадиться в судовому порядку.

Підстави для задоволення заяви ОСОБА_6 від 28.03.2017 про застосування позовної давності відсутні, оскільки цей строк не пропущений.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: