Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2433/17 Головуючий у 1 інстанції:Дмитрюк О.В.
№ провадження 22-ц/778/3683/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди.

В позові зазначав, що він проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 02.07.1979 р. по 26.07.1981 р. В період з квітня 1980 по квітень 1981 р. приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.

Під час виконання інтернаціонального обовязку на території Афганістану, він отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку), правої руки та спини.

Після звільнення з військової служби його впродовж тривалого часу турбували періодичні головні болі, проте за медичною допомогою він не звертався.

У 2015 р. його стан здоровя суттєво погіршився, його стали непокоїти постійні головні болі, коливання артеріального тиску, запаморочення, загальна слабкість. 16.05.2015 р. позивач переніс ішемічний інсульт. 25.08.2015 р. за результатами медико-соціальної експертної комісії позивачу було встановлено III групу інвалідності за загальним захворюванням.

На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців було встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія) і захворювання повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.

22.03.2016 р. за результатами огляду МСЕК йому було безстроково встановлено III групу інвалідності, причиною інвалідності стали поранення (контузія) і захворювання, повязані з виконанням обовязку військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. Йому було встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці та психо-емоційні навантаження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у невролога, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікування.

Після встановлення третьої групи інвалідності він неодноразово перебував на лікуванні.

У звязку з інвалідністю він відчуває глибокі моральні страждання, що зумовлені ушкодженням його здоровя. Звичні життєві звязки порушені, адже він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. З урахуванням того, що інвалідність йому встановлена безстроково, МСЕК вже не передбачає повного відновлення його здоровя.

Посилаючись на ці обставини, просив суд стягнути з МО України відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 02.07.1979 р. по 26.07.1981 р. (а.с. 10).

В період з квітня 1980 по квітень 1981 р. ОСОБА_3 приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан (а.с.11), де отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку), правої руки та спини (а.с. 12, 13).

25.08.2015 р. за результатами медико-соціальної експертної комісії позивачу було встановлено III групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с.14).

Центральною військово-лікарською комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців було встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія) і захворювання повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії (а.с. 13).

22.03.2016 р. за результатами огляду МСЕК йому було безстроково встановлено III групу інвалідності, причиною інвалідності стали поранення (контузія) і захворювання, повязані з виконанням обовязку військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. Йому було встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці та психо-емоційні навантаження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у невролога, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікування (а.с.15).

Після встановлення третьої групи інвалідності він неодноразово перебував на лікуванні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не надавав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статгі.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями завдана шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.

Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв'язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров'я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

За вимогами ч.3ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_3 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.

Крім того, уст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: