Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/537/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Галацевич О.М., Миніч Т.І.

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 1996 року по 1999 рік вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення суду з відповідача стягувалися аліменти до досягнення дочкою повноліття. На даний час дочка вже досягла повноліття і продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Оскільки відповідач, будучи платоспроможним, ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки під час навчання не надає, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, до закінчення дочкою навчання у навчальному закладі.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 25.03.2015 року до досягнення ОСОБА_3 23 років, а саме: 22.03.2020 року (але не більше строку навчання), або до припинення навчання. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі до 11 грудня 1999 року.

Від спільного проживання мають доньку ОСОБА_3, якій 22 березня 2015 року виповнилося 18 років.

Після виповнення ОСОБА_3 18 років, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на час навчання.

Відповідно до ч. 1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 2014-2015 навчальний рік ОСОБА_3 навчалася у Гродненському Державному університеті ім. Янки Купали республіки Білорусь.

За договором №2014-2835 про підготовку спеціаліста з вищою освітою на платній основі від 13.08.2014 року вартість навчання за 2014-2015 навчальний рік становить 3100 доларів США. Зазначена сума коштів сплачена ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Гродненського державного університету ім. Янки Купали №01-22/550 від 20.02.2017 року.

З 01 вересня 2015 року ОСОБА_5 навчається в приватному акціонерному товаристві «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_6 управління персоналом» на денній формі.

Згідно контракту на навчання від 31.08.2015 року, строк навчання становить три роки, з оплатою 812 грн. 90 коп. щомісячно.

Матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_1 здійснює оплату за навчання своєї доньки ОСОБА_3

22 лютого 2016 року між приватним акціонерним товариством «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_6 управління персоналом» та ОСОБА_3 укладено договір на проживання в гуртожитку.

Щотижня повнолітня дитина сторін приїздить до матері за продуктами харчування в м. Радомишль. Проживаючи в м. Києві ОСОБА_3 придбаває квиток для проїзду в міському транспорті.

Також загальновідомі обставини свідчать про потребу дорослої дитини в одязі, взутті, засобах особистої гігієни та косметики, щоденну потребу в їжі, про постійне зростання цін на продукти харчування, одяг і взуття.

У зв'язку з навчанням донька сторін не має можливості працювати та отримувати додатковий дохід, а тому не може забезпечити себе хоча б самими необхідними засобами для проживання та навчання.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що внаслідок продовження навчання ОСОБА_3, остання потребує утримання від батьків, в тому числі і від відповідача.

Позивачка в повному обсязі надає матеріальну допомогу доньці і фактично одноособово несе батьківські обов'язки обох батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює, отримує постійний дохід та обмежень до праці за станом здоров'я не має.

Встановлено, що за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року доходи відповідача як військовослужбовця становили 51 201 грн. 30 коп., а за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - 99 890 грн., тобто значно збільшилися.

А тому суд правильно вважав, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині.

Проте, частково задовольняючи позов та стягуючи аліменти в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції не врахував наступне.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Проте в окремих випадках встановлення розміру аліментів у такому порядку викликає певні труднощі. У ст.184 СК України надається приблизний перелік таких випадків: нерегулярний мінливий дохід; одержання частини доходу в натурі; інші обставини, що мають істотне значення.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, отримує стабільно заробітну плату, а тому відповідно має регулярний дохід.

Таким чином висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, зроблений при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

За змістом ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім дочкою, сином.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі № 6230/05 від 03.10.2016 року ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи ( інвалід з дитинства) та отримує пенсію в сумі 1230 грн. щомісячно.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач перебуває у другому шлюбі і має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якої сплачує аліменти в розмірі 130 грн. щомісячно. Сам є військовослужбовцем, учасником антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, учасником бойових дій.

Відповідно до наданих медичних документів ОСОБА_2 хворіє, з березня 2015 року по теперішній час періодично перебуває на стаціонарному лікуванні.

З огляду на викладене, та із врахуванням розміру одержуваної відповідачем заробітної плати, стану здоров'я, та із врахуванням можливості надання утримання і матір'ю дитини, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір аліментів з ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 на період навчання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що аліменти в розмірі 1/6 від частини заробітку відповідача, будуть відповідати потребам ОСОБА_3 та можливостям її батька.

Колегія суддів не виключає з періоду стягнення аліментів час канікул, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, а знаходження дитини, що навчається на канікулах, не є припиненням навчання та не виключає права на утримання. Крім того, навчальний курс - це завершений період навчання студента протягом навчального року. Тривалість перебування студента на навчальному курсі включає час навчальних семестрів, підсумкового контролю та канікул.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що належним позивачем в даній справі має бути сама донька, є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Так, згідно довідки ПП «Житлоремсервіс» №534 від 03.10.2016 року до складу сім'ї ОСОБА_1 входить її донька ОСОБА_3, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того, ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.10.2016 року за клопотанням ОСОБА_1 до участі в справі, в якості третьої особи була залучена ОСОБА_3 Остання приймала участь у суді першої інстанції.

Доводи відповідача на відсутність предмета спору у зв'язку із наданням матеріальної допомоги у добровільному порядку висновків суду не спростовують, оскільки вони суперечать положенням ч.1 ст.201, ст.ст.187, 189 СК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 25.03.2015 року і до закінчення нею навчання (або до припинення навчання), але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді