УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського районного суду м. Києва заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 755/16063/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

06 листопада 2017 року через канцелярію суду (вх. №60753/1) позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, обґрунтовуючи тим, що позивачу стало відомо, що відповідачем вживаються заходи спрямовані на відчуження об'єктів нерухомого майна, що є предметом спору, тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні об'єкти нерухомого майна зробить неможливим виконання прийнятого в майбутньому рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову ( ч.2 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України).

Одним із видів забезпечення позову, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як роз'яснено у п. 3 та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього в інших осіб.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору, стосуються поділу спільного майна подружжя, до майна, що є предметом поділу, включено квартиру АДРЕСА_1, тому за наявності наданих позивачем доказів є підстави допускати ймовірність спрямованих позивачем дій на реалізацію спірного об'єкта нерухомого майна, чим ускладнити чи зробити неможливим виконання прийнятого в майбутньому рішення суду, що зумовлює вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2.

Враховуючи викладене та керуючись статями 151-153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1968853 від 25.04.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 6, підстава виникнення права власності: договір купівлі - продажу, серія та номер: 1312, виданий 25.04.2013 року, видавник ПН Київського МНО ОСОБА_3.).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали направити до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києва для виконання.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги або в порядку ч.2 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред'явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову один рік.

С у д д я: