Провадження № 2/752/5029/17
З АО Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
24 жовтня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Мирошниченко О.В.
при секретарі Мархотко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 5 900 гривень 00 копійки, 3та судовий збір у розмірі 590 гривень 00 коп.
В ході розгляду справи позивач збільшено позовні вимоги, за заявою про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 5 900 гривень 00 копійок, інфляційні витрати та три проценти річних розмірі 2 636 гривень 00 коп., а всього 8 536 гривень та сплачених судовий збір у розмір 590 гривень 00 коп.
Мотивуючи позовні вимоги, зазначив, що 16.10.2015 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5 900 гривень та зобов'язувався повернути їх позивачу у термін до 23.10.2015 року, про що складено відповідну розписку. Однак, ані в обумовлений розпискою термін, ані в подальшому, відповідач не повернув позивачу отримані у позику грошові кошти та ухиляється від виконання зазначеного обов'язку, чим порушує права позивача.
В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку.
На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи..
Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 16.10.2015 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у власність від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5 900 гривень та зобов'язувався повернути їх позивачу у термін до 23.10.2015 року.
Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується складеною ним особисто 16.10.2015 року розпискою про отримання грошових коштів.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до відповідача ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем ОСОБА_1 надано суду розписку, складену ОСОБА_2 про отримання грошових коштів від 16.10.2015 року.
Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов'язання за договором позики, укладеними з позивачем 16.10.2015 року, не повернув суму позики у строки, обумовлені умовами договору, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за вказаним договором позики підлягають задоволенню, як обґрунтовані.
Згідно приписів частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 590,00 грн.
Керуючись ст.ст. 526, 1046, 1048 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 30, 60, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 5 900 гривень 00 копійок, інфляційні витрати та три проценти річних в сумі 2 636 гривень, а всього 8 536 (вісім тисяч п'ятсот тридцять шість) гривень 00 копійок.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 590 (п'ятсот дев'яносто) гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя