Справа № 463/1003/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/5775/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника ОСОБА_2 «ФК «Позика» ОСОБА_3,

представника боржника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 липня 2017 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором поруки,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика» звернулась до суду із заявою, в якій просила замінити стягувача у даній справі ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика» на підставі договору про відступлення права вимоги від первісного кредитора до названого товариства.

На підтвердження своїх вимог заявник надав суду договір факторингу №51 від 26.12.2016 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Фінактив» та акт приймання-передачі права вимоги від 26.12.2016 року за цим договором, договір факторингу №51/1 від 26.12.2016 року, укладений між ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Фінактив» та ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика» та акт приймання-передачі права вимоги від 26.12.2016 року за цим договором, а також витяг з реєстру боржників до договору факторингу №51/1 від 26.12.2016 року, в якому боржником за кредитним договором №0 вказаний ЗАТ «Фрунзівський молзавод».

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.07.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів на підтвердження переходу права вимоги до боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за договорами забезпечення від первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика».

Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика», просить її скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу, якою заяву товариства задовольнити, замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика».

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору факторингу та в силу вимог закону, одночасно з відступленням права вимоги за основним зобовязанням до фактора переходять й права вимоги клієнта за усіма договорами забезпечення, якими забезпечується виконання зобовязання за кредитним договором. Зазначає, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не врахував, що рішення суду, яке набрало законної сили, залишиться без виконання, що суперечить принципу обвязковості виконання судових рішень.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники судового розгляду не зявились, про час та місце розгляду справи всі були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони заявника на підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони боржника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 378 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення (ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності з 05.10.2016 року).

Відповідно до ч.5 ст.15 цього Закону, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обовязків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є, зокрема, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року (справа №6-122цс13), який є обовязковим для суду при розгляді даної категорії справ, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст.378 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), заміна кредитора у зобовязанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобовязаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути, зокрема, правочини щодо зміни кредитора або боржника у зобовязанні.

Статтею 513 ЦК визначено, що правочин щодо зміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З матеріалів справи встановлено, що боржниками у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 03.02.2009 року Личаківським районним судом м.Львова, про солідарне стягнення у користь АКБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 01.12.2006 року, укладеним між АКБ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Фрунзівський молкомбінат», в розмірі 1708255 грн. 71 коп., є поручителі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.9-10).

Відповідно до договору факторингу №51 від 26.12.2016 року, ПАТ «УкрСиббанк» (первісний кредитор) відступив право вимоги за вказаним вище кредитним договором №0 від 01.12.2006 року, укладеним з позичальником ЗАТ «Фрунзівський молкомбінат», ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Фінактив», яка, в свою чергу, відступила право вимоги за цим кредитним договором ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика» на підставі договору факторингу №51/1 від 26.12.2016 року (а.с.2-8).

У пункті 2.5 вказаних договорів факторингу передбачено, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, якими забезпечується зобовязання за первинними договорами, про що сторонами додатково укладаються договори відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

Враховуючи наведені вище норми ЦК України та положення п.2.5 договорів факторингу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Позика», оскільки назване товариство, як новий кредитор за основним зобовязанням, не надало ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення (договорами поруки), боржниками за якими є поручителі ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Таким чином, суд першої інстанції вирішив дане питання з дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті заявлених вимог, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відмова у задоволенні вказаної заяви не перешкоджає заявнику повторно звернутись до суду за вирішенням даного питання за наявності для цього визначених законом правових підстав та відповідних доказів переходу права вимоги за договорами забезпечення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_7